nelse eller den anvendte Slægts-Benævnelse, som heller ikke er den sædvanlige; vi komme 
senere tilbage hertil. 
Det Spørgsmaal bor nemlig allerforst drøftes og, om muligt, klares, om den ved 
Europas vestlige Kyster og i Middelhavet forholdsvis hyppigere, men mindre og i Al- 
mindelighed kortere Klumpfiske-Form, som forst blev erkjendeligt og godt beskreven af 
Retzius!) under Navnet «Tetrodon mola», er den samme Art som hine Kæmpe-Klump- 
fiske eller ikke. Det forholder sig jo hermed saaledes, at de fleste Faunister og Systema- 
tikere ikke have holdt disse to Former ude fra hinanden, men, uden at underkaste dem 
nogen Sammenligning eller Sporgsmaalet nogen Provelse, slaaet dem sammen under Be- 
nevnelsen Orthagoriscus mola L., Mola rotunda Cuvier, Mola aspera Nardo eller Cephalus 
brevis Shaw; for saa vidt de overhovedet have lagt Mærke til, at Forskjellen i Storrelse 
ledsages af en Forskjel i Fysiognomi, Karakterer 0. s. v., have de selvfølgelig betragtet den 
hyppigere og mindre Form som Ungen til Kæmpe-Klumpfisken. Forskjellen mellem dem 
er imidlertid, naar man holder sig til typiske Exemplarer af begge Former, — det vil da 
i det Hele sige til store Exemplarer af den ene Form og smaa af den anden —, saa be- 
tydelig og saa gjennemgribende i en hel Rekke af Formforhold og Karakterer, at det med 
det Materiale, som forelaa os i 1862 og 63, forekom os meget misligt at fore dem hen 
under det samme Artsbegreb. Naar vi nu, belærte af de Erfaringer, vi i de forlobne 15 
Aar have kunnet indsamle, og Skridt for Skridt af disse trængte over mod en anden An- 
skuelse, udtale os i modsat Retning, er det saa meget mere vor Pligt at anføre alt, hvad 
der kan tale for den ene eller for den anden Mening. 
Hvis den mindre Klumpfisks Artsselvstændighed kunde hævdes, vilde den komme 
til at hedde 47. Retzü Ranz., og denne Benævnelse ville vi for Kortheds Skyld benytte i 
den Droftelse, som vi skulle folge. Den Bemerkning kan her endnu forudskikkes, at en 
slig mindre og mere rundagtig Klumpfiskeform foruden fra Europas Kyster er kjendt 
fra Japans”), Nyhollands*) og Tasmaniens‘). For saa vidt vi tor slutte noget 
1) Det Retzius’'ske Exemplar blev fundet i Oresundet en halv Mil fra Landskrona den Sde Novbr. 
Længden var 23 Tommer, den største Højde 13/4“, Rygfinnens 9”, Gatfinnens 83/4"; Straaletallet: 
D.: 17, G.: 11, A.: 17, P.: 14. Overkjeven beskrives som «lidt kløvet», Underkjæven derimod 
som hel. Ryg- og Gatfinnen beskrives og afbildes som siddende lige over hinanden og Halefinnen 
som aftagende i Bredde mod de to andre Finner og svagt bugtet i Kanten; det var aldeles «en 
Fedtfinne», uden Spor til Straaler, men ved Indtorringen viste det sig dog, at den havde 11 Straaler, 
og at de 8 midterste af disse endte hver i sit uregelmæssigt dannede Ben. Ryggen 
yar sort, Siderne sølvgraa, Bugen hvid, Mærkelig nok er Retzius den eneste ældre Forfatter, der 
baade omtaler Halerandknoglerne og Tænderne bag Kjæveranden hos mindre Klumpfiske. Dyrets 
Vægt var 12 Pund. 
Det af Schlegel (F. J.) afbildede Exemplar var 2 Fod langt, et andet 34 Tommer. Afbildningen 
antyder 7 Randknogler i Halefinnen. 
Den almindelige europæiske «Sunfish» (Orthag. mola) fanges if. McCoy ikke sjælden («not uncom- 
monly») i Bugten ved Victoria paa Grund af den store Mengde Olie, den yder. 
1) Om et Exemplar fra Tasmanien i «British Museum» er følgende noteret: «Længde 420 mm., Finne- 
= 
