50 
dog i denne Henseende Tandknuderne og Tandpladerne hos M. Retzii at maatte 
have; thi det vilde dog vere højst besynderligt, om disse, der ogsaa findes hos Æanzania 
truncata, kun skulde vere forbigaaende Dannelser, som atter forsvandt, naar Arten nermede 
sig sin fulde Storrelse; vi kunde i det mindste ikke antage dette, inden det blev godtgjort, 
at det er saa. Vi troede derfor indtil videre at maatte fastholde det Haab, at man i dette 
Forhold vilde have et ufejlbarligt Kjendemærke og et sikkert Middel til i Tvivistilfælde at 
afgjore, om man har den ene eller den anden Art for sig, og at det ad denne Vej endnu 
vilde lykkes at udpege den ægte yngre «J/ola nasus» og at paavise dens Forskjellighed fri 
lige store Exemplarer af M. Retz, hvor meget de end i andre Henseender maatte ligne 
hinanden. Her var der imidlertid et Hul i vore Kundskaber, som vi ikke havde kunnet 
fylde, og hvorpaa vi i særdeles høj Grad ønskede at henlede de Zoologers Opmærksomhed, 
som maatte vere istand til helt eller delvis at raade Bod derpaa. 
I den sidste Tid have vi imidlertid selv haft Lejlighed til at gjore et Par Erfa- 
ringer, der end ydermere maatte svække vor Tillid til de mellem M. nasus og Mola Retzü 
opstillede Distinktioner. Paa et c. 20” langt Exemplar af Mola Retz i det anatomiske 
Museum i Edinburgh troede den ene af Forfatterne (som havde Lejlighed til at se, men 
ikke til nojere at undersoge det) at kunne fole en lille langagtig Forherdelse paa Strube- 
knudens Plads; men den var i al Fald meget ubetydelig. Det var imidlertid første Gang, 
vi havde truffet et Spor til denne ellers for «M. nasus» karakteristiske Knude hos en 
forresten utvivisom M. Retzü!). Større Vægt har det imidlertid i vore Øjne, at den samme 
af Forfatterne endelig i «British Museum» fik at se et Skelet (26” langt), hvis Kjæver 
syntes — som Günthér ogsaa havde antydet det?) — at antyde en ligefrem Overgang 
fra M. Retzii til M. nasus. Der er derom optegnet folgende: «Overkjævens Tanddannelser 
ere endnu tilstede, men meget mindre tydelige end sædvanligt, som om de vare ifærd 
med at falde bort. Underkjævens ere ligeledes stærkt afslidte og ligesom i Færd med at 
1) Om dette Exemplar er forøvrigt optegnet følgende: «Længde 520mm, Højde 350mm, 0.s.v. Det 
havde en bred og flad, rudedannet Næseplade af 15mm's Tyærmaal. Halefinnen har kun yderst 
svage Indbugtninger og er forbundet med de andre ved en 30mm bred Bræmme, men har dog en 
tydelig Indbugtning der, hvor de dybe Indsnit mellem Finnerne findes hos de storre Klumpfiske. 
I Halefinnens Rand er der mindst 5 tydelige halvmaanedannede Benplader. Der er en tydelig, skarp 
Kant langs med Ryg- og Buglinien; regnet til Bughulens nedre Rand havde Bugkanten en Hojde 
af 50mm, Farven var sortebrun, solvhvid paa Underkroppen; Kinderne fint marmorerede af begge 
Dele. 1 Underkjæven ses der 4 Rækker af Tandknuder, i Overkjæven de sædvanlige to Rækker af 
brede Tandrygge.» 
«The presence of supplementary teeth within the cutting jaws is not a constant character; these teeth 
are more or less regular in examples of about 18 inches, but disappear altogether when the indi- 
vidual has attained to a length of about 3 feet». Den Wellenbergh'ske Klumpfisk havde bagtil i 
Overkjæven «dentes parvi conici irregulariter positiv, i Underkjæven «dentes simplices parvir. Dette 
= 
vil svare til, hvad Wahlgrén og vi selv ovenfor have beskrevet hos middelstore individer, det vil 
sige hos mindre Exemplarer af de saakaldte Kæmpe-Klumpfiske. 
