164 
sikkrest foreløbig at sætte ca. 3 Fod som den sandsynlige Grænse for denne Arts Tilvæxt 
i Størrelse, 
Naar der atter her er skjelnet mellem en mindre og en større Form af M. rotunda 
(o: M. Retzii og M. nasus), da har dette ved denne Lejlighed en vis Berettigelse, saa som 
Individer af 2—3 Fods Størrelse synes at være lige saa sjældne at støde paa, som 
Individer af under 1 Alens og over 1!/2 Alens ere relativ hyppige i Samlingerne og i 
Zoologiens Annaler. Naar der tidligere i den skandinaviske Ichthyologi var Tale om 
Klumpfiske, var det altid den mindre eller yngre Form, som man havde for Øje. 
Krøyer havde ikke selv undersøgt noget ved dansk Kyst fanget Individ, synes det, men 
støttede sig med Hensyn til dens Optagelse i sit Fiskeværk til en tvivlsom Notits af Faber 
og til mundtlige Beretninger af Fiskere og andre. Der kan imidlertid anføres bestemte 
Vidnesbyrd ogsaa om mindre Klumpfiskes Optræden ved vore Kyster. Iblandt afdøde Pastor 
Lyngbyes efterladte Papirer, som opbevares paa Universitetets zoologiske Museum, findes 
en Tegning af en slig Fisk med Paaskrift (dog ikke med Lyngbyes Haand): «en saadan 
Fisk fandtes død ved Lappen (9: ved Helsingør) paa Bunden af Søen den 30 November 
(Aarstallet mangler). Dens Couleur er som en Slags Fisk, som der kaldes «Koller»; den 
er 19” lang og 15” bred, 5” tyk og 26” fra den ene Finnespids til den anden.» Paa et 
andet Blad anfører Lyngbye selv: «I Efteraaret 1827 blev en saadan Fisk, efter Etatsraad 
Reinhardts Vidnesbyrd den korte Klumpfisk (Diodon Mola Lin.), forevist i Kjøbenhavn». 
I Universitetets zoologiske Museum findes Skeletterne af to slige mindre Klumpfiske, af 
hvilke den ene bærer Mærket «Kronborg *4/11 39», den anden «Gilleleje 1849»; maaske er 
det sidste et af de fire Exemplarer, som en Gang i Slutningen af Fyrrerne paa én Gang 
falbødes her i Kjøbenhavn. Nilsson, Wahlgrén, Collett og Malm anføre adskillige 
Exempler paa, at ogsaa mindre Klumpfiske ere fundne ved Sverrigs og Norges Kyster fra 
Oresundet til Christianiafjorden. Efter de Oplysninger, som vi have kunnet indhente, op- 
bevares der i Museerne i Kjøbenhavn, Stockholm, Upsala, Göteborg, Christiania, Lund og 
Berlin mindst en Snes Exemplarer fra denne forholdsvis korte Kyststrækning, hvor mindre 
Klumpfiske altsaa ikke egentlig vise sig sjældent, men heller ikke let ville undgaa at blive 
bemærkede. 
Af «Kæmpe-Klumpfiske» have vi jo allerede kunnet paavise en ikke meget mindre 
Række af Exemplarer i danske, svenske og norske Museer fra Store og Lille Bælt indtil 
Indløbet til Christianiafjorden og Bergens-Egnen; foruden de 4 danske Individer, om 
hvilke der i det foregaaende er aflagt særlig Beretning, er endnu et femte (c. 2 Alen langt) 
allerede i 1861 strandet ved det nordlige Jylland, ved Blokhusene, af hvilket senere afdøde 
Branddirektør Carstensen havde den Velvillie at sende Museet enkelte Skeletstykker, 
blandt andet Underkjæven. Det er altsaa egentlig heller ikke sjældent, at denne ved 
Størrelse, Bygning og Form lige udmærkede Fiskeform viser sig ved vore Kyster; men i 
