87 
temmelig voveligt at tolke det her antydede Organ («glomus») som Æggestokken, skjønt 
det ikke er let at indse, hvad det ellers skulde være. Ogsaa Redi har nogle Oplysninger 
om Maven og Tarmen. De vigtigste anatomiske Oplysninger fra en tidligere ‘Tid finde vi 
imidlertid hos Plancus, som til den Dag idag er den eneste, der har været saa heldig 
baade at kunne undersøge anatomisk en typisk Mola og den mere afvigende Æanzania 
(truncata). Om denne sidste, som P. (desværre) undersøgte først, hedder det, at Galdebleren 
aabner sig med en stor Kanal, som har en af mange Klapper indsnævret Aabning , ind i 
Duodenum, hvorimod den hos Mola (rotunda) udtrykkelig siges at aabne sig ind i selve 
Maven, som vi (og andre) jo ogsaa have fundet det. Endvidere faar man det Indtryk af 
P.’s to Afhandlinger, som rigtignok ere skrevne med 20 Aars Mellemrum, at Huden hos 
‘Ranzanien maa savne det bruskagtige Underlag, der fandtes hos de ægte Mola'er. Dette 
Lag veed P. nemlig meget godt at skjelne fra det egentlige Kjod, som udtrykkelig siges 
kun at vere tilstede i ringe Mængde og at sidde fast til Rygraden og de andre Knogler. 
Skelettet skildres endelig hos Mola rotunda som «bruskagligt ligesom Rokkernes», medens 
det hos Ranzania beskrives som haardt. Da ingen senere Forfatter har oplyst Ranza- 
niernes indre Bygning med Undtagelse af Beauregard (Benbygningen), er det ikke uvig- 
tigt at fastholde disse anatomiske Forskjelligheder til nærmere Provelse. Naar P. formoder, 
at det af ham undersøgte Individ af A. truncata var en Hun, fordi «af de to ydre Aab- 
ninger førte den ene ind i en oval, torummet(?) Blære, som indeholdt en kjertelagtig Masse, 
hvori der maaske var ufuldkomne Æg», synes det virkelig at vere Æggestokken, som her 
første Gang erkjendes som saadan. I det Hele maa man indrømme P.’s Arbejde en høj 
Rang for sin Tid. Domsma forte ikke Kundskaben om den indre Bygning meget videre; 
hvad der findes om det samme Æmne hos Lacépède (tildels efter Notitser af Cuvier), 
er ligeledes ubetydeligt.) 
Det lykkedes os ikke, samtidig med at Skindets Aftagelse, Preparation og Udstop- 
ning maatte varetages, at konservere det bløde og svampede Skelet af Sevedo-Klumpfisken 
saa godt, at vi derpaa alene turde vove at begrunde en Fremstilling af denne Arts Ben- 
bygning. Derimod have vi senere kunnet undersoge Benbygningen paa nogle til Dels 
yngre Exemplarer af samme Art, som i Aarenes Lob ere drevne op paa vore Kyster. 
Herpaa er den folgende Beskrivelse grundet, men vi have tillige kunnet benytte et af af- 
døde Adjunkt Lorentzen fortræffelig præpareret Skelet af den mindre Klumpfisk (« Mola 
Retzii»), hvilket tidligere opbevaredes i Spiritus i Universitetets fysiologiske Museum. 
De to Træk, som falde mest i Øjnene ved Betragtningen af et Klumpfiske- 
Skelet"), ere Knoglernes bløde, svampede, trævlede og vandfyldte Beskaffenhed og 
1) Klumpfiskenes Benbygning er iøvrigt tidligere beskrevet af Goodsir, Cleland og Wellenbergh, 
udførligst fremstillet af denne sidste. Enkelte Notitser findes dels hos flere andre Forfattere, der 
mere have ofret Klumpfiskens bløde Dele deres Opmærksomhed, dels spredte i Dareste og 
Hollards Afhandlinger over Pectognathernes Anatomi i «Annales des sciences naturelles, 3éme 
série, t. XII og XIV, og 4ème série, t. VIII; til Dels ere de urigtige, som naar Dareste (l.e. XII, p. 76, 
XIV, p. 112) lader Operculum og Suboperculum kun danne ét Stykke, eller naar Hollard (VIT, 
p. 285—311) lader de forreste Rygtorne være «fordoblede», hvilket ikke er skikket til at give en 
rigtig Forestilling om Forholdet, eller naar samme (p. 304 og 312) tillegger Klumpfiskene et eget 
Urohyale. Kroyers Beskrivelse, der aabenbart er udfort efter et torret Skelet, er i flere Punkter 
ikke heldig. Det hedder saaledes: «Knoglerne, iser Hoyedets, smelte tildels saaledes sammen, at 
det bliver vanskeligt at betegne deres Grænser og Form med Nojagtighed» — hvilket maa fremkalde 
næsten lige saa urigtige Forestillinger om Forholdet, som naar det hedder, at «Mellemkjævebenene 
