= SM 
Dersom vi nu afveje den Sum af Forskjelligheder, som hver af de to Former i 
det Ydre frembyder, mod de Karakterer, der tilkomme de ovenfor af os erkjendte Arter 
af Klumpfiske, da vil det blive umiskjendeligt, at den hoj-ovale Form, med dens tykke, 
stærkt kornede Finnerod saavel paa Gat- som Rygfinne, og med dens ringe Antal af kun 13 
Straaler i Halefinnen, 0. s.v., bestemt slutter sig til den egentlige Mola eller Orthagoriscus 
og ligesaa bestemt fjerner sig fra Ranzania-Forholdene. (Omvendt viser det sig lige saa 
klart, at den pentagonale Form ved sine glatte, finthudede Finner, der lade os forfølge 
Straalerne og disses Deling næsten lige ned til Kroppen, fremdeles med det store Antal 
af mindst 19 Straaler i Halefinnen, netop det samme Antal som hos Æanzania, bestemt 
gjengiver Forholdene ved denne Slegt. — Denne Parallelisme imellem disse to Grupper 
af smaa piggede Klumpfiske og vore to Hovedformer eller to Slægter af store Klumpfiske 
(Mola Cuv. og Ranzania Retz.) tillader os ikke vel nogen anden Opfattelse end den, at enten 
er der indenfor hver af disse to Slegter en lille pigget Dvergart, eller at det er kun 
smaa Unger af disse to Slægter, vi hidtil have haft for os. 
Dette Sidste, at de smaa piggede Molaer, hvilke man dengang almindeligen be- 
tragtede som en særegen Slægt: Molacanthus, Sw., Pallasia, Nardo, Acanthosoma, deKay, 
kun vare Unger af de bekjendte Molaer, var det, vi allerede i vor forste Meddelelse anforte 
som Resultat af vore da udførte Undersøgelser, om vi end ikke vovede at henføre dem til 
bestemte Arter, men dette Skridt have vi forlængst ment at kunne gjøre fuldt ud. Vi 
henføre nemlig de hoj-ovale Pigmolaer som Unger ikke blot til den egentlige Mola-Slægt, 
men til Arten Mola rotunda, og de femkantede mere langtornede Pigmolaer som Unger 
til Ranzania-Slegten og navnlig til Ranzania truncata, Til Begrundelse af denne Sammen- 
kjædning, idetmindste til bedre Forstaaelse af den, skulle vi nu her fremhæve folgende 
Forhold, idet vi begynde med de i Videnskaben længst og bedst bekjendte Pigmolaer, de 
hoj-ovale. 
Skjont det netop var den betydelige Forskjel i den ydre Form, det store Misfor- 
hold nemlig imellem Længden og Hojden, der lige saa meget som det besynderlige, paa 
visse Steder optrædende Pig-Udstyr, gav disse Smaaformer det mest fremmedagtige Ud- 
seende fra de egentlige Mola-Former, og som derfor har været til storst Anstod for den 
Betragtning, at de kunde være Ungdomsformer til disse, saa er det dog just i disse For- 
hold, vi nu maa soge Sammenkjædningen med de storre Mola-Former, efterat nemlig Gangen 
i disses Væxt, fra qvart- eller halvstore Individer til helt udvoxne, er bleven os bedre 
bekjendt. I det Foregaaende er det jo ved mange Exempler paavist, at de meget store 
Individer- have haft en større Længde i Forhold til deres Højde end de middelstore Indi- 
vider, saa at Højden for disse sidste altid udgjorde en større Brokdel af Længden; lige- 
ledes, at af de middelstore Individer, hvilke vi i vor forrige Meddelelse paa Grund af den 
korte Form og af Tandudstyret inde i Munden ikke havde vovet at forene med de meget 
