41 145 
og efter dette følger Blomst 9 osv. Den yngste Blomst ses ved v. At her er en enarmet 
Kvast, synes der efter det oplyste ikke at kunne være Tvivl om, men maaske er den snarest 
en Skruekvast. Bracteæ siges af Weddell at vere «quam flores pauciores»; men de ere vist 
nøje i samme Antal. Bladene finder jeg sædvanlig delte omtr. 3 Gange (Weddell skriver 
4—5); de sidste Afsnit ere liniedannede, flade, jevnt afsmalnede. Om Kapselen kan siges at 
vere delt i «valvulae aequales», synes mig noget tvivlsomt, ialtfald revnede den, som jeg 
trykkede itu, i to ulige Klapper, den ene med Griffelen og Arret, den anden uden (Fig. 38 G); 
men mit Materiale har været meget sparsomt og fattigt. 
9. Sphaerothylax og Leiothylax nov. gen. 
I min Bearbejdelse af Podostemaceerne i Engler og Prantl’s «Natürl. Pflanzenfamilien» 
(HI, 2A) har jeg i Overensstemmelse med Bentham og Hooker forenet Anastrophea 
Wedd. med den eldre Slegt Sphaerothylax Bischoff. Den forste skulde efter Weddell 
(i DC. Prodr.) afvige fra den anden ved at have kun 1 Stovdrager med stærkt adskilte Rum 
og især derved, at Blomsterne ere «praeter consuetudinem in pedicellum omnino inflexi v. ana- 
tropi, demum exserti et suberecti» (hvorefter Slægtsnavnet ogsaa er dannet); desuden ere 
Vegetationsorganerne meget forskjellige. Hvad den enlige Stovdrager angaar, maa jeg, som 
de nævnte Forfattere, antage (se min 4de Afhandl., 1891, D. Vid. Selsk. Skr., VII Bd., 4), 
at Stovdrageren maaske ber opfattes som i Virkeligheden værende 2, og hvad det andet 
Punkt angaar, da siges udtrykkelig i Hooker og Benthams Genera (Bd. Ill, 113): «Flores 
tamen in specie typica pariter in spathella reflexi ut jam a Bischofio 1. ¢., t. 1, fig. 6, 
delineantur, et nostro sensu antherae in Anastrophea more generum affinium duae sunt 
perfecte distinctae 2-locularesque, nec in unum 4-locularem connatae»; i dette Verk forenes 
de to Slegter derfor ogsaa til een. Jeg har ikke kunnet faa godt Materiale til Undersogelse 
af Bischoffs Sphaerothylax algiformis, men tvivler ikke om, at Sagen er rigtig. Denne 
omvendte Stilling af Blomsten indenfor Hylsteret bliver da et vigtigt Slegt- 
mærke. Bischoffs citerede Tavle viser en Podostemacé, hvis Rødder krybe hen over 
Stenen, fast trykkede til den; den «frons linearis», som omtales, er sikkert Rødderne. 
Skuddene ere meget mutilerede, Bladene mangle. Fig. 6 viser, som Bentham og Hooker 
anfore, i Virkeligheden tydeligt en «flos nutans», hvilket Slegtsdiagnosen og Figurforklaringen 
ogsaa angive; den samme Nedbojning af Blomsten ses Fig. 7, 10 og 11. 
Slegten har hidtil to Arter: S. algiformis Bischoff (1844) og S. abyssinica (Weddell) 
Warming (Anastrophea abyssinica Weddell; 1873). Hvorvidt de virkelig bør henføres til 
to forskjellige Slægter, maa afgjores, naar tilstrækkeligt Materiale tillader et nøjere Kjend- 
skab til dem. 
D. K. D. Vidensk. Selsk. Skr., 6. Rekke, naturvidensk. og math. Afd. IX. 2, 19 
