5 159 
og dermed Tætheden er bestemt ved Temperatur og Tryk; Fordampning og Fortætning 
finde ikke Sted ved disse Temperaturer. Ved Temperaturer lavere end den kritiske finde 
begge Dele Sted; fra det Øjeblik, da Fortetningen ved Dampens Sammenpresning ved 
konstant Temperatur er begyndt, til alt er fortættet, holder Trykket sig konstant. — Den 
kritiske Temperatur bestemtes paa mange forskellige Maader: 
1) Ved Hjælp af Isotermenættet. 
2) Ved Cagniard de la Tours Metode, hvorved man bestemmer den Temperatur, 
ved hvilken Grænsefladen mellem Vedske og Damp i et lukket Ror forsvinder ved Opvarm- 
ning og kommer igen ved Afkoling. 
3) Ved Nadejdine’s Metode, der benytter, at Tæthed af Vædske og mættet Damp 
er ens ved kritisk Punkt. 
4) Ved Cailletets og Colardeaus Metode, hvor Damptrykskurverne bruges. 
Der er nu, som sagt, rejst en Rekke Indvendinger, dels mod flere af disse Meto- 
der, dels mod Grundanskuelsen om kritisk Punkt, saaledes som den ovenfor skitseredes. 
Disse Indvendinger ere fremsatte af mange forskellige, forst af Ramsay i England 1880; 
lidt senere af Jamin og Cailletet og Colardeau i Frankrig, og i det ovenfor nævnte Tids- 
rum af Wroblewsky og Galitzine fra russisk Side, af Italienerne Battelli og Zambiasi og 
af Belgieren de Heen. Deres Resultater ere dog delvis modstridende, og et Par af dem 
have senere erkendt, at deres Antagelser beroede paa Fejlslutning eller Fejl i lagttagelserne. 
De vigtigste Indvendinger falde i 2 Hovedgrupper, der dog delvis gribe ind i 
hinanden. 
Den forste Gruppe af Indvendinger er vesentlig rettet imod den mest benyttede 
Metode til Bestemmelse af kritisk Temperatur, nemlig Cagniard de la Tours, men Indven- 
dingerne angribe tillige delvis selve Teorien. 
Den anden Gruppe Indvendinger er rettet imod Teoriens Hovedpunkt: Antagelse 
af kun én Tilstandsform for Materien over kritisk Punkt.” 
De vigtigste Indvendinger i forste Gruppe indeholde folgende Paastande: 
1) Den Temperatur, hvorved Overfladen mellem Vædske og Damp forsvinder ved 
Opvarmning og kommer frem ved Afkoling i et lukket Rør, er ikke den, hvorved Tæthed 
af Vedske og mættet Damp er ens — er altsaa ikke — den egentlige kritiske Temperatur. 
2) Den Temperatur, hvorved Overfladen kommer frem ved Afkoling er ikke — den, 
hvorved den forsvinder ved Opvarmning. 
3) Disse Temperaturer afhænge af Vædskemængden i Røret. 
4) Vædskeoverfladen kan forsvinde i Røret ved mange forskellige Middeltætheder 
af det deri indesluttede Stof, mens efter Teorien en egentlig Forsvinden af Overfladen 
kun skulde finde Sted ved én Middeltæthed. 
