13 295 
I den længere Aarrække siden da har Museet jevnlig forøget sine Repræsentanter 
for Sepiola-Slægten og tildels ogsaa for Æossia-Slægten, og jeg kan sikkert angive, al 
begge disse Slegter i hint Forhold stemme overens. 
I den allerseneste Tid har Hr. Dr. J. Brock i Erlangen givet en serdeles god 
billedlig Fremstilling af den særegne Uddannelse, som Æggeleder-Aabningens ydre Om- 
givelser undergaa hos Middelhavets «Sepiola Rondeletii» for at modtage og indsamle Seden. 
Hvorvidt den afbildede og undersogte Art af Sepiola virkelig har veret Sep. Rondeletii, 
kan jo vel vere tvivlsomt, da flere yderst nerstaaende Arter forekomme ved Siden af hin- 
anden i Middelhavet, og Forfatteren aabenbart i sin Benævnelse er gaaet ud fra, at i dette 
Hav kun fandtes én Art. I dette Punkt kommer der imidlertid ikke til at ligge den ringeste 
Vegt derpaa, om én af disse nærstaaende Arter maatte vere taget for en anden, da baade 
alle Arterne vise sig heri saa overensstemmende og Forholdet indenfor samme Art giver 
sig et saa mangfoldigt Udtryk efter Individualitet og Tidspunkt. Maaské vil det dog ikke vere 
uberettiget at formode, at den af Forfatteren omtalte uhyre Variation tildels kunde vere 
blevet noget ringere, hvis Individer af to Arter have foreligget ham. — Kun ét Punkt finder: 
jeg derfor Anledning til at berore. Dr. J. Brock betragter den hele rynkede Tragt eller 
Trompet som tilhørende Æggelederens Munding; men deri kan jeg ikke vere af hans 
Mening; det er for mig utvivisomt, at det netop er Krophuden, der i en storre eller 
mindre Omkreds omkring Aabningen svulmer op og rynker sig sammen til denne Tragt, i 
hvis Folder man altid finder Sedbosser eller deres Indhold af Sed. Denne Rynketragts 
Rande finder man jo ofte gaaende udover hele Kropsiden, ja omfattende Gjællens Rod o.s. v. 
(Jfr. hertil Figg. 11—15). 
Hos Heteroteuthis, af hvilken jeg rigtignok kun har havt Leilighed til at under- 
soge 2 Hunner, synes en saadan Tragt langt mindre udviklet, men hos det ene Individ 
idetmindste erkjendte man en tydelig rynket Indgang til Æggelederen. 
Heteroteuthens Æg ere, saavidt jeg véd, ikke nogensteds beskrevne eller iagt- 
tagne. Der foreligger imidlertid ingen Grund til at antage, at den i Ag eller Æglægning 
skulde afvige synderligt fra dens eneste kjendte Frænder: Æossia- og Sepiola-Arterne. 
Af begge disse to Slægter legge Arterne deres Æg enkeltvis og uomhyllede af nogen saa- 
dan felles Slimmasse som den, vi finde hos alle Loliginerne og som er saa vel bekjendt. 
Æggene afsættes. paa Havbunden paa faststaaende Koraller og Svampe, især i Gruberne 
mellem disses Ujevnheder, i tomme Muslingskaller og lign.; men ofte afsættes de ganske 
tæt samlede, saa at de klæbe til hinanden med deres Berøringsflader og danne store, 
sammenhobede Bulke af Æg, lignende dem, som Æggehylstrene af Tritonium og Fusus danne. 
Et Parti af en saadan Ægbulk, aflagt inden i døde Skaller af Cyprina islandica (Linn.), 
har jeg som Repræsentant for Familiens Æg fremstillet i naturlig Størrelse paa Tavlens Fig. 16. 
