312 12 
al de sammensatte Krystalloider, som Hartig har set hos Ricinus, skulde have afrundede 
Bruddele, men dette er ikke rigtigt. Alle Ricinus-Krystalloider har Krystalform. 
Elaeis quinensis. 
Proteinkornene i Frohviden af Elaeis er af meget ulige Storrelse; de perifere Celler 
forer talrige smaa, de indre nogle tildels meget store og talrige smaa Proteinkorn. Set i 
Spiritus, er det grubede Maskenæt, som Hudlaget danner, meget iojnefaldende, og man ser 
gennem det en ensartet Grundmasse og utydelige Omrids af Krystalloidet, Fig. 5, T.1. Efter 
Udblodning i Vand, der foregaar temmelig langsomt, udvider Proteinkornene sig og ses at 
indeslutte fra et til mange Krystalloider af lige eller meget ulige Storrelse, Fig. 6 a—f, 
T. I, og en Grundmasse, der ofte er tilstede i rigelig Mængde og som efter Vandets Ind- 
virkning viser sig porøs eller masket og af noget mørkere Farve. Som Folge af Udvidning 
og delvis Oplosning trekker Grundmassen sig tilbage fra Krystalloiderne. Globoiderne lader 
sig ofte vanskeligt iagttage. Tilsætning af Kalilud bevirker en hurtigere Udvidning af Pro- 
teinkornet og derefter Oplosning af Krystalloidet, medens en stor Del af Grundmassen 
ogsaa i dette Tilfælde forbliver uoplest, oftest indadtil visende Formen af det opløste Kry- 
stalloid. Globoiderne træder nu tydeligt frem, de er ganske smaa, talrige og lejrede i 
Grundmassens Omkreds, enten alsidigt eller ophobet et eller flere Steder. Paa en Del Pro- 
teinkorn vil Kaliets hurtige Indvirkning foranledige Sprængning af Hudlaget, hvorefter Glo- 
boiderne strømmer ud; fortrinsvis sker dette ved Tilstedeværelsen af en sparsommere 
Grundmasse. Ved forudgaaende Kogning af Snittene med Spiritus, vil Tilsætning af Kalilud 
ikke bevirke nogen synderlig Udvidning af Grundmassen, og Hudlagene sprænges ikke. 
Der forekommer tillige krystalloidfri Proteinkorn, og Mængden af disse er betydeligt større 
end hos Ricinus, Fig. 7 a—b, T.l. Til den ovenstaaende Skildring af Proteinkornene hos 
Elaeis, maa jeg føje den Bemærkning, at der tillige forekommer Frø, hvis Proteinkorn 
altid fører Krystalloider og som ganske gennemgaaende har en meget sparsom Grundmasse 
og et lidet resistent Hudlag, der ikke altid genfindes efter Behandling med Kalilud. Hvor- 
paa dette Forhold beror, derom kan jeg intet oplyse; men det skal tilføjes, at Uoverens- 
stemmelsen mellem Pfeffers og Lüdtkes Skildring af Proteinkornene hos Ælaeis netop 
skyldes dette Forhold. 
Ved Indlegning i Borax-Vinsten udvider Proteinkornene sig uden Sprængning af 
Hudlaget; Globoiderne og en mindre Del af Grundmassen opløses, og Krystalloiderne staar 
klart. Anvendes Snit, maa disse ikke overføres direkte fra Alkohol, men først skylles i 
Vand. Ved Gennemsøgning af et stort Antal Præparater af Pulver har jeg af og til fundet 
Proteinkorn, der tydeligt viste sammensat Krystalloid, Fig. 8, T. I, i andre Tilfælde forekom 
det mig, at Krystalloiderne maatte antages at være sammensatte, medens jeg for Flertallet 
ikke har kunnet paavise dette Forhold, Fig. 9 a—e, T.1. Af og til findes Krystalloider, der 
