11 347 
efterhaanden som Rendens Sidekanter blive højere. Hos de to Underfamilier Noterine® og 
Amphizoinæ bliver Renden ikke dybere eller stort dybere end hos mange Carab-Larver, 
og selv i den store Underfamilie Dytiscine gives der Slægter, f. Ex. Cymopterus, jfr. 
Tab. II, Fig. 68—69, hvor den forbliver særdeles aaben. Hos de allerfleste Dytisein® der- 
imod nærme Furens Rande sig hinanden mer eller mindre eller paa en kortere eller len- 
gere Strekning, og de kunne delvis støde sammen eller gribe over hinanden, jfr. Dewitz, 
«Ueber die Führung an den Körperanhängen der Insecten» etc., Berl. Entom. Zeitschr. XXVI, 
p. 52 ff., 1882, og navnlig hans lille Træsnitsfigur XV, p.67; men en lukkende Hinde eller 
Sammensvejfning af Randene delvis eller helt finder aldrig Sted. Kindbakkens Fure eller 
Rende danner derfor i Virkeligheden aldrig noget Ror, som hos Halipler, Gyriner og Lam- 
pyrider, og ved Tversnit af Kindbakken vil man altid finde Furens Rande frie af hinanden, 
ladende som oftest et smallere eller bredere tomt Rum, en Spalte, tilbage. Kun yderst 
sjelden, som hos Cybister, Tab. V, Fig. 132, støde de stærkt fortykkede Rande paa en større 
Strekning umiddelbart op til hinanden. Alene det fine Skeg af korte, yderst fine Borster, 
som saa ofte viser sig langs Kindbakkens Inderside, tyder paa Tilstedeverelsen af en Spalte, 
som Skegget skal lukke for. Jfr. iøvrigt mine Tegninger af Tværsnit af Kindbakkerne hos 
en Dytiscus marginalis, Tab. V, Fig. 133. 
Det maa her vere mig tilladt at give en kort historisk Udsigt over de Faser, som 
Opfattelsen af Vandkalvelarvernes Kindbakker har gennemlobet. Den første”), som her maa 
nævnes, er den gamle Swammerdam, som 1737 i Biblia nature p. 327 beskriver og 
Tab. XXIX, Fig. V afbilder en Kindbakke med et lille rundt Hul henimod Spidsen. Brugen 
af Kindbakkerne erkleres dernest at vere den, at Larven gennem det lille Hul og den til- 
svarende Rende i Kindbakkerne udsuger eller udpumper sit Byttes Blod; men for at Pump- 
ningen kunde finde Sted, maatte Munden vere lukket fortil, ligesom der heller ikke var 
nogen Grund til at holde den aaben, da Foden ikke skulde passere gennem nogen ydre 
Mundaabning. Saaledes holdt for over halvandet Hundredaar siden Theorien om Vandkalve- 
larvernes lukkede Mund og gennemborede Kindbakker sit Indtog i Videnskaben, fremfort 
af en Mand som Swammerdam og støttet af Forskere som Rösel og De Geer, og 
mange ere de Billeder, der saavel i videnskabelige Afhandlinger som navnlig i populære 
Skrifter og Læreboger have fremstillet en stor Vandkalvelarve spiddende en Dognfluelarve 
eller et andet Vandinsekt paa sine Kindbakker, udsugende dette paa det ubarmhjertigste. 
1) Movfet har vel allerede 1634 i «Insectorum sive Minimorum Animalium Theatrum», Lib. 2, p. 320, 
givet Afbildninger af 7 Larver til Vandinsekter, af hvilke den anden er Larven til en Cybister, den 
fjerde til en Dytiscws og den syvende og nederste vistnok ligeledes til en Dytiscus, men der antydes 
ikke noget Hul i Kindbakkerne, og om deres rette Brug maa Movfet anses for aldeles vildfarende, 
naar han kan sige, l.c.: «illa (9: Hunnen) ore compresso quiequid inclusit exanimat, partemque socio 
(9: Hannen) tribuit: coeunt enim ore, cancrorum more et locustarum». 
45" 
