13 349 
bakkernes Rodende føres nu, medens disse dreje sig vandret paa deres Ledtappe, hen under 
og tæt op til Pandehjørnernes Underflade, saaledes at deres Rende med sin bageste Aab- 
ning nøje slutter sig til den forreste Del af Pandehjørnets Halvrende. Hermed er egentlig 
den vandtætte Forbindelse mellem Kindbakkens Rende, canalis cibarius, og Mundhulen bragt 
tilveje, men for at sikre den og styre Blodets Løb, efter at det er kommet ind bag Mund- 
skjoldet, fortsætter Pandehjørnernes Halvrende sig et godt Stykke tilbage i Mundhulen, og 
idet samme Halvrende nøje slutter sig til en tilsvarende, fra Kindbakkernes Metamer opret 
staaende Halvrende, dannes en Helrende, gaaende altsaa fra Kindbakkernes bageste Aabning 
bag den tillukkede Mund henad Hovedets Midtlinie til og aabnende sig bagud. Pande- 
hjørnerne med deres Halvrender ere gentagne Gange fremstillede af mig, jfr. Tab. II, Fig. 45; 
Tab. III, Fig. 60; Tab. V, Fig. 113, 118, ligesom ogsaa Halvrenderne paa Kindbakkernes 
Metamer findes tegnede paa Tab. V, Fig. 131, 133. Til Slutning skal jeg kun anføre, at 
smaa Papiller, uden Tvivl Smagspapiller, findes i disse Render og da navnlig i Væggen 
(Oversiden) af Pandehjørnernes Halvrende. 
Pandehjørnernes Form og Størrelse svarer til Bredden af Kindbakkernes Rodende 
og Størrelsen af Kindbakkerendernes bageste Aabning; de ere derfor store hos Colymbetini 
og Dytiscini, men smaa hos Hydroporini og mangle ganske hos Vandkalvelarver med aaben 
Mund. Deres Plads maa altid være ved Kindbakkernes Rod, og de vinkelformede Frem- 
spring, som findes paa Siderne af Hydroporinernes Pandehorn kunne umuligt sammenstilles 
med dem. 
Ottende Bagkropsled er bagtil tilspidset, og Leddets Spirakler ere stillede 
tæt sammen i Spidsen af Leddet (kun hos Pelobiinæ mangler dette Par, jfr. .det følgende). 
Dette Bygningsforhold er det egentlig centrale for denne Familie af Carnivorerne og be- 
tinger Larvens Maade at færdes paa i Vandet, idet det muliggør en let Adgang til Vexel 
mellem Luften i Dyrets Tracheesystem og den atmosfæriske Luft, saa ofte det gøres nødigt. 
Som bekendt er det ogsaa dette niende Spirakelpar (Brystspiraklerne medregnede), som er 
det største af alle, og som vel alene tjener til Inspiration. De øvrige Spirakler ere smaa, 
ja Bagkroppens syv første Par Spirakler ere ofte saa smaa, at de synes at være lukkede, 
idet de tilmed (som oftest?) ere dækkede af en klar tynd Hinde med et mindre eller et kun 
ganske ubetydeligt, lille Hul i Midten. Jeg skal iøvrigt ikke her gaa ind paa Bygningen af 
disse Sidespirakler og paa Modsætningen mellem det fra dem ind i Kroppen gaaende korte 
Rør, hvormed Forbindelsen med Tracheesystemet bringes tilveje, og saa selve dette System, 
ligesom jeg heller ikke skal undersøge, hvorvidt Tracheerne overhovedet og Forbindelses- 
rørene i Særdeleshed have Bygning og Virksomhed som Kertler, et Spørgsmaal, som jeg 
allerede tidligere gentagne Gange har berørt. Heller ikke er det her Stedet at begynde en 
nærmere Undersøgelse af Endespiraklernes Bygning, men jeg skal kun henlede Opmærksom- 
heden paa de smaa, bladformede Chitiniseringer, «lamellæ tracheales» har jeg kaldet dem, 
