166 18 
at Roden kryber i en opadtil konkav Bue, 9: forst senker den sig lidt, lober dernæst et 
Stykke horizontalt, hvorefter den atter hæver sig til et Punkt, der sædvanlig ligger paa 
samme Højde i Jorden som Udgangspunktet, sjelden. noget lavere, men tidt endog højere. 
Saa langt Roden kryber, holder den sig sædvanligvis i det samme vertikale Plan uden at 
afvige i nogen betydelig Grad til hojre eller venstre; meget sjælden danner den forst en 
Bue til den ene og saa til den anden Side. Overgangen fra den krybende til den lodrette 
Væxtretuing sker sædvanlig ved en brat Bøjning; der gives imidlertid ikke faa Tilfælde, 
hvor Overgangen er ganske jevn og gradvis. Formeringsroden tiltager altid i Tykkelse, 
efterhaanden som den fjerner sig fra Froplantens Hovedrod; sit Maximum i Tykkelse naar 
den omtrent paa det Sted, hvor den bojer i Jorden; her er den ofte indtil 4—5 Gange 
saa tyk som ved sit Udspring og ikke sjelden tykkere end selve Hovedroden, men fra 
dette Maximum aftager dens Tykkelse atter gradvis nedefter. Paa en Rodgren, som den 
her beskrevne, kan der i Lobet af samme Sommer udvikle sig folgende Sidedannelser: 
a) Et Antal korte, fine Ernæringsrodder, der ganske ligne dem, der udvikles paa Hoved- 
roden; af disse udgaa dog kun meget faa fra den krybende Del. Endvidere: b) 1—flere 
Stengelknopper; disse anlegges sedvanlig paa den krybende Del af Formeringsroden ner 
ved det Sted, hvor den bojer ned i Jorden, og ligne ganske dem, vi fandt paa Hovedroden. 
Nogle af disse Knopper komme allerede til Udvikling i den forste Sommer, saaledes som 
det ses paa det 10 Maaneder gamle Exemplar, som er fremstillet Tab.1V; her ses allerede 
2 Adventivknopper at have udviklet sig til overjordiske, bladbærende Stængler af samme 
Hojde som den primere Stengel, der endnu paa dette Tidspunkt var levende, skont i 
Ferd med at gulne. Af de 2 nye, fra Rodknopper kommende Stengler udspringer den 
ene (d) fra Hovedroden, den anden (d‘) fra en Rodgren af første Orden. De Rodstokke, 
som udvikles af Roddernes Adventivknopper, ere stedse lodrette, om end undertiden noget 
bugtede; de udsende talrige Birodder, af hvilke de allerfleste ere tynde Erneringsredder, 
medens nogle faa undertiden blive til Formeringsrodder, der ganske forholde sig som de 
tykkere Rodgrene, der udgaa fra den primære Rod. — Endelig kan Formeringsroden af 
første Orden endnu udsende: c) en ny Generation af 1—faa Formeringsrodder, der i alt 
vesentligt forholde sig som Moderroden, blot at de i alle Henseender ere svagere; dette 
viser sig dels i, at de ere tyndere, dels i, at de udsende et ringere Antal Ernæringsrodder, 
dels i, at de ikke samme Sommer danne tydelig fremtredende Stengelknopper, dels endelig 
deri, at de kun sjælden udvikle en ny Generation af Formeringsrodder; en saadan 3die 
Generation kan optræde, dog ville disse Rødder næppe nogensinde naa videre den første 
Sommer end til, at de krybe; i Regelen ere de alligevel let kendelige fra Ernæringsrod- 
derne, der bl. a. ikke folge en saa bestemt Væxtretning. — En ny Formeringsrod udsendes 
sedvanlig fra den Del af Moderroden, der ligger ud mod Periferien, altsaa ner det Sted, 
hvor Moderroden bojer ned i Jorden, eller hvor den udvikler sine kraftigste Stengelknopper ; 
