168 ” 20 
Det er en bekendt Sag, at den vegetative Stængel hos mange Planter strækker sig 
stærkere ved en ringe end ved en hoj Lysgrad; det er endvidere bekendt, at dette ofte 
har stor Betydning for Spiringen. Marktidselen danner i den nævnte Henseende ingen 
Undtagelse: Naar et Tidselfra saas i en Dybde af Ye“, strækker Kimstengelen sig saa 
meget, at Kimbladene naa frem til Dagslyset, hvorefter Lengdevexten strax standser. Saas 
et Tidselfro i en Dybde af 11/2‘, er det samme Tilfældet, idet Kimstengelen da bliver 14/2" 
lang. Saas Froet ovenpaa Jorden, er Kimstængelens Længdestrækning omtrent — Nul, 
hvilket ingenlunde kommer Kimbladene til Skade, da de jo alt ere udsatte for Dagslyset. 
Ved saaledes at lade Kimstengelen strække sig stærkt, naar den udvikles i Morke, svagt 
eller slet ikke, naar den udvikles ved rigeligt Lys, opnaar Naturen, at Kimbladene, hvad 
enten saa Froet er saaet i den eller den Dybde, bestandig bringes under de samme — for 
Assimilation gunstige Vilkaar. Vi have tidligere set, at der gives en vis Grænse for Froets 
Evne til i Naturen at spire fra storre Dybde, en Grense, der ligger ved en Dybde af om- 
trent 2“. Der viser sig nu en paafaldende god Overensstemmelse mellem denne Grænses 
Beliggenhed og det Lengdemaximum, Kimstengelen overhovedet kan naa. Fra, der saaedes 
under gunstige Spiringsvilkaar i et Par Liniers Dybde, hvorefter en omvendt, vel tillukket 
Urtepotte sattes derover, frembragte ved Spiringen i Morket Kimstengler med ret betydelig 
Lengdestrekning; der var kun ringe Forskel i denne Henseende mellem de forskellige 
Kimstængler, og den storste Længdestrækning, nogen af dem opnaaede, var ikke meget 
over 2“. Der kan saaledes vistnok siges at vere god Mening i, at Naturen har tildelt 
Froet den Egenskab, at det under almindelige Forhold ikke vil spire i en Dybde, hvorfra 
Spiringen alligevel ikke vilde kunne fuldfores, sely om den blev paabegyndt. 
Lysets Indflydelse paa Roden er jo kun indirekte, men den er meget betydelig. 
Medens Roden hos Kimplanter, hvis Skud udvikles under de gunstigste Lysvilkaar, i det 
farste Aar kan naa en Lengde af 5‘ og udsende flere kraftige Formeringsrodder, der give 
Exemplaret en Udbredningsdiameter af over 10‘, ville Frøplanter, der udvikles i fuldt Mørke, 
gaa til Grunde efter at have udviklet en Kimrod paa ca. 1“ Langde — alene fordi Skud- 
det manglede Lys. Videre kan Froplanten nemlig ikke bringes i Udvikling ved Hjelp af 
det i Kimbladene opbevarede assimilerede Stof; skal den voxe videre, maa den hjælpe sig 
selv, 9: selv assimilere. Derfor vil ogsaa enhver Svekkelse af Belysningen virke skadelig 
paa Froplanten: naar den udvikles i Vintersed, vil dens Skud saaledes kun naa en Lengde 
af ca. 1/2’, i Foraarssæd lidt mere, medens det fritvoxende kan naa over 2. Forsøg have 
vist, at den langt overvejende Del af Froplanter, der voxe op blandt Vintersed, gaa fuld- 
stendig til Grunde i Lobet af det forste Aar. 
Lysets velbekendte Indflydelse paa Farven viste sig tydelig ved Dyrkningen af 
Marktidselen. De i store Cylinderglas dyrkede Frøplanter fik nemlig de ellers blege 
Stængelskud, der udgaa fra Rødderne, farvede grønne, selv i ca. 6“ Dybde i Sandet, saa 
