172 24 
kelte af disse Frøplanter bestod, udviklende et nyt Stengelskud tæt nedenfor den øvre 
Ende af den lidt fremragende Rod. Aldersgrensen er da her tilnærmelsesvis 1 Maaned. 
— Frøplanter, der udviklede sig under ganske samme Vilkaar som de nys nævnte, fik 
Lov at voxe i Ro, til de vare ca. 6 Uger gamle, hvorefter Toppen blev afstukken af 
dem alle umiddelbart ved Jordoverfladen (d. 15. Juni). Som det synes, overstode næsten 
alle Planterne Amputationen (Forsøget anstilledes paa engang med et helt lille Bed fuldt); 
de udviklede hurtig fra Roden nye Skud, der snart vegeterede kraftig. Afstikningen fort- 
sattes imidlertid paa samme Maade Sommeren igennem: 16. Juli, 16. August og 16. Sep- 
tember. Efter hver Afstikning udvikledes nye Løvskud, dog blev Skududviklingen noget 
svagere for hver Gang. Ved Udgravningen i Oktober viste det sig, at Antallet, saavidt det 
efter et løst Skøn kunde bestemmes, var svundet ind til ca. '/s af det oprindelige; men 
saa mange havde dog taalt den 4 Gange gentagne Afstikning og vare dertil kraftigere, end 
man skulde have ventet det. Hvor Stængelen af en eller anden Grund hemmes i Vexten, 
er det jo at vente, at Rodsystemet, hvis Udvikling paa en vis Maade ene skyldes Skuddets 
Virksomhed, ogsaa maa blive svagt; og naar Roden, der kun kan udvikle Skud paa Be- 
kostning af det i den opsamlede Reservenæringsstof, ligesom tvinges til vedblivende at ud- 
vikle nye, vil Roden tilsidst blive udtømt. Rodsystemet hos disse Frøplanter var da ogsaa 
betydelig svagere udviklet end hos andre, der — for øvrigt under de samme naturlige Vil- 
kaar — havde voxet uforstyrret: dels var Frøplanternes Hovedrod 'tynd, dels gik den kun 
ned til en ringe Dybde (højst 3‘), dels havde den ikke udviklet krybende Formeringsrødder ; 
men de givne Exempler vise dog tilfulde, hvor overordentlig virksom den saarede Rod 
(naar den da først har naaet en vis Aldersgrænse) er for at udvikle Skud. Vi skulle imid- 
lertid nu se, at der dog er en Grænse for denne Evne. For det første saa vi, hvorledes 
virkelig en Del af de Frøplanter, der bleve afstukne 4 Gange i I Sommer, gik til Grunde; 
dernæst saa vi, hvorledes Skududviklingen fra de tilbageblevne Exemplarer gradvis aftog i 
Kraft. Endelig træder ogsaa Grænsen aldeles bestemt frem ved følgende Forsøg. Ved alle 
de i det foregaaende nævnte Afstikningsforsøg bleve disse foretagne saaledes, at Rodenden 
ragede op til Jordoverfladen; de Skud, der udvikles af Knopper fra den øvre Rodende, 
træde da strax frem for Dagslyset og kunne saa at sige strax begynde at assimilere — 
Rodens Ulejlighed med deres Udvikling er særdeles ringe. Anderledes derimod, hvis Roden 
skal sende Skud frem fra større Dybde, hvor den altsaa maa bringe Skuddet langt videre 
end før, inden det kan naa frem for Dagslyset og assimilere; her fordres der en langt 
større Kraftanstrengelse af Roden, og her er det let at finde Grænsen for, hvad den kan 
præstere. Frøplanter, der havde udviklet sig under samme gunstige naturlige Vilkaar som 
dem, der bleve anvendte til det ovenfor nævnte Forsøg, bleve, da de vare ca. 6 Uger 
gamle (d. 15. Juni), først afstukne, derefter dækkede med et 3” højt Lag af almindelig 
