29 177 
var i Begyndelsen af Oktober udbredt over et Areal af ca. 100 D‘. Fra Rodstokken udgik 
3 Formeringsrodder, der med deres mange fine Forgreninger af indtil fjerde Orden ligelig 
fordelte sig over hele det nævnte Fladerum. Paa hele dette Rodsystem fandtes talrige (ca. 
30) Adventivknopper, spredte paa Axerne af første og anden Orden, bestemte til næste 
Aar at udvikle ligesaa mange Stængler; nogle af de paa de primære Rodstrenge optræ- 
dende Knopper vare allerede udviklede til flere Tommer lange Skud. Disse fra Rodstokken 
udgaaende Rødder afvige altsaa deri fra Formeringsrøddernes Forgreninger, at 2 Genera- 
tioner af Forgreninger i samme Aar bære Knopper og altsaa ogsaa i samme Aar 
kunne bære overjordiske Stængler. Hele dette Rodsystem fandtes i den nederste Del af 
Tanglaget paa Grænsen mod Sandet, og det var netop paa Grund af den løse, lagdelte, 
henraadnende Tang, at det blev muligt at udpræparere et saa stort Parti af Rødderne i 
Sammenhæng. 
I Løbet af Efteraaret og Vinteren gaa alle mere eller mindre udviklede Tidselskud 
til Grunde. Saavel de blomstrende Skud som de rene Løvskud dø bort lige 
ned til Roden, hvorfor i Regelen heller intet i den ene Væxtperiode assimilerede Skud fort- 
sætter Væxten i den følgende — ikke engang ved Sideskud. Dog kan den nedre Del af 
Rodstokken undertiden overvintre, i hvilket Tilfælde der om Foraaret fra Skælbladenes 
Hjørner udvikles end Del tæt samlede Stængler; dette finder især Sted, naar Rod- 
stokken er angreben af det perennerede Mycelium af Tidselrusten. Naar der undtagelsesvis 
udgaar et Sideskud fra en underjordisk Stængelstump, kan dette ogsaa hidrøre fra følgende: 
ved Pløjning er Spidsen bleven afskaaren af alle de mange Stængelknopper, der rage op 
i Pløjelaget, og de ere alle gaaede til Grunde med Undtagelse af nogle ganske faa, for 
hvilke det er lykkedes at fortsætte Væxten ved at danne Sideskud, medens de udgaaede 
blive erstattede af nye Skud, der voxe frem fra de respektive Formeringsrødder. De om- 
talte underjordiske Stængelstumper, der bære Sideskud, vise da ogsaa ved deres forholds- 
vis friske Udseende, at de ikke ere Levninger af fjorgamle Skud. 
I Løbet af Vinteren dør fremdeles den Del af Rodsystemet bort, der i sidste Væst- 
periode bar blomstrende Skud, ligesom ogsaa den største Del af de nærmest tilstødende 
Rodled. Undtagelsesvis kan man dog finde, at den nedstigende Del af en Formeringsrod, 
der har baaret blomstrende Skud, holder sig nogenlunde frisk og endog danner et lille, 
svagt Stængelskud i den følgende Væxtperiode. 
Idet nu saaledes Rodsystemet dør bort bagfra, ville de Formeringsrødder, der ud- 
vik fra den henraadnende Del, blive frie indbyrdes — saaledes altsaa, at hele det oprinde- 
lige Rodsystem opløser sig i ligesaa mange nye Rodsystemer, som det før indeholdt Radier 
af forste Orden. De enkelte Radier ere imidlertid betydelig afkortede, hvorfor ogsaa de 
fleste Rodsystemer i det tidlige Foraar ere smaa. 
I Midten eller i sidste Halvdel af April (alt efter Varmegraden) begynder Vexten 
