180 32 
Den 21. Maj lod jeg opgrave endel Tidsler, dog denne Gang kun i 3—4’ Dybde. 
Selv hvor de stode tættest, fik jeg dem dog stedse ikkun parvis sammenhengende, 
hvortil Aarsagen vil blive nærmere belyst i det folgende. I omtrent 1’ Dybde udgik Stængel- 
skuddene fra den paa dette Sted vandret liggende tykkeste Del af Roden, hyppigst saaledes, 
at de to Stængler havde deres Udspring nogle faa Tommer fra hinanden. Det omtalte 
vandrette Rodstykke, hvorfra Stængelskuddene udgaa, kaldtes af Arbejderne «Labben» eller 
«Foden», hvilket sidste ret betegnende Udtryk jeg i det folgende for Kortheds Skyld vil 
betjene mig af; det svarer iøvrigt til, hvad der ellers i denne Afhandling er kaldt «For- 
meringsrod». Et kort Stykke fra det Sted, fra hvilket Stænglerne skøde til Vejrs, krummede 
Foden sig nedad for at sænke sig lodret til en Dybde, som ved denne foreløbige Grav- 
ning paa dette Sted ikke blev iagttaget. 
Ved samme Gravning fandtes i samme Dybde talrige sorte Rodstokke med lange 
vandrette Udløbere afgEquisetum arvense samt spinklere og skørere hvidgraa Rødder af 
Convolvulus arvensis, fra hvilke opsendtes hvide, oftest mere eller mindre spiralsnoede, 
skælklædte, underjordiske Stængler, men af disse to Planter fandtes endnu saa godt som 
intet ovenfor Jorden. 
Af de den 21. Maj opgravede Tidsler anbragtes samme Dag to Brudstykker af 
6” Længde, hvert i sin Urtepotte med sandblandet Muld; begge Stykker hidrørte fra samme 
Exemplar, men det ene var taget af Stængelskuddet, fra Foden halvvejs op til Jordover- 
fladen, det andet var et Stykke af selve Foden i 15” Dybde, paa hvilket der ikke fandtes 
Spor af Knopper. Begge Stykker stilledes dernæst under samme Betingelser med Hensyn 
til Lys og Fugtighed. Skuddet gik snart ud og raadnede, men Rodstykket skød den 5. 
Juni, altsaa efter 14 Dages Forløb, en tommelang overjordisk Stængel, af 
hvilken der Dagen iforvejen ikke var Spor at se over Jorden; det friske, lysegrønne Skud 
havde 4 Blade, 2 nedre skælagtige og næsten helrandede, og 2 større, i Randen indskaarne 
( 
e tornede Blade. Den 10. Juli var den overjordiske Stengel endnu kun bleven 4/2’ høj 
og forsynet med 6 Blade, saa at den Raskhed, hvormed den voxede i det forste Par Dage, 
meget hurtig aftog. Da den derefter henstod en Uge uden at vandes, visnede hele Planten 
meget hurtig uden igen at komme til Live ved fornyet Vanding. 
Den 22. Maj maalte jeg en Del af Tidslerne i Forsogskvarteret. De kraftigste 
Exemplarer vare nu med Bladtoppen fodhoje, selve Stenglerne 8”, med kraftige, indtil 
10” lange og 3” brede Blade. Stænglerne vare indtil 4/2 tykke, tiltagende jævnt i Tyk- 
kelse fra Foden til et Stykke op over Jorden, saaledes at Tykkelsen i Jordoverfladen var 
2 Gange og midt paa den overjordiske Stængel 3 Gange saa stor som ved Udgangspunktet 
fra «Foden». De fleste Stængler vare endnu marvfyldte, men endel af de tykkeste vare 
allerede hule i det nederste Stykke af den overjordiske Del. Alle nogenlunde kraftige 
Planter havde indtil 3” lange Grene i hvert Bladhjørne over Jorden, et ifølge mine 
