41 189 
altid fandtes. Kun hos et af den forste Generation af Tidselrusten angrebet Exemplar 
havde den gentagen gaffelformet grenede Rodstok sit Udspring i 21” Dybde, men dog 
endnu i graaagtig, med Humus blandet Lerjord. 
Af serlig Interesse var den gennemgaaende overordentlige Regelmessighed eller 
Ensartethed hos de her voxende Tidslers underjordiske Dele, hvilket tyde- 
lig ses af Fig. 2 og Tavlerne; Roddelenes naturlige Stilling er fremstillet, saaledes som den 
viste sig under Udmejslingen. Det viste sig saaledes, at alle de vandrette Rodgrene fandtes 
i en forholdsvis ringe Dybde, nemlig fra */4’—1'/2’, altsaa stedse i Muldlaget, at Knopperne 
alene udgik fra denne Del af Roden, og at altsaa ogsaa de skælklædte, lodrette, underjor- 
diske Stængler, Rodstokkene, ligeledes udgik fra de vandrette Roddele, Fodderne, i den 
nevnte Dybde. Endvidere viste det sig altid, at Roden et kort Stykke fra det Sted, hvor 
Knopperne fandtes, eller hvorfra Rodstokkene udgik, krummede sig nedad og derpaa, 
næsten uden at udsende Grene til Siderne, gik lodret ned gennem hele det 4° mægtige 
døde Lerlag, og endelig til Ye—1’ Dybde ind i det bløde Mergellag, i hvilket den for- 
grenede sig mere eller mindre; Enderne af Grenene vare beklædte med fine Rodhaar. De 
lange «Rodsenkere» (eller «Ernæringsrødder», som de ellers ere kaldte her i Skriftet) bug- 
tede sig meget lidt, gik ofte længere Strækninger snorlige, og de faa og svage Krumninger 
synes navnlig at hidrøre fra de nødvendige Omveje for at omgaa Sten eller haardere Par- 
tier i Leret, samt fra Tilbøjeligheden til at følge Lerets Kløvningsflader. De faa Rodgrene, 
som udsendtes fra «Rodsænkerne», vare vandrette, korte og tynde. Kun fra Foden, der 
bar Rodstokkene, og fra den allerøverste, endnu i den sorte Jord værende Del af Rod- 
sænkerne udsendtes kraftigere Rodgrene, bestemte til længere Varighed og Virksomhed. 
Disse Rodgrene gik først i vandret Retning eller, hvis de udgik noget dybere, først i en 
bueformet opstigende Retning, indtil de naaede den sædvanlige Dybde, fra hvilken 
Stænglerne have deres Udspring. Efter at have vandret i 1—2’ Længde i den nævnte Ret- 
ning danne de 1 å 3 Knopper, hyppigst dog 2, sædvanlig i et Par Tommers indbyrdes 
Afstand, men undertiden i over 1’ Afstand fra hinanden. Tæt nedenfor det Sted, hvor 
disse Knopper findes, bliver Rodgrenen tykkere, saaledes at de ved Udgangspunktet knap 
1/2 tykke, Violinstrenge lignende, vandrette Grene, ved Knopperne vare op imod 1” og 
nedenfor samme, gennem den største Del af Lerlaget, over 1’ tykke, indtil de endelig af- 
tog igen i den nedre Del af Leret og i Mergelen, saa at den her forekommende forgrenede 
Del af Roden ikke havde større Tykkelse end ved Udgangspunktet. Saaledes vare de Rod- 
dele beskafne, som vare bestemte til i det følgende Aar at udsende overjordiske Stængler, 
medens de Rødder, som i selve det paagældende Aar bare saadanne, i det hele vare meget 
tykkere og kraftigere, men iøvrigt havde ganske samme Form og Retning som hine. 
Det var ikke muligt nogetsteds at iagttage flere sammenhængende Roddele end 
dem, der svare til 3 paa hverandre følgende Aars overjordiske Stængler, 
D. K. D. Vidensk. Selsk. Skr., 6. Række, naturvidensk. og mathem. Afd. X. 3. 29 
