43 191 
gaaende nye Rodgrene (?). Det lykkedes kun at udpræparere 2 til 3 af dem ad Gangen 
(d. v. s. hørende til samme Exemplar), idet de vinkelret paa Brudfladen i Leret udgaaende 
Rodder i Regelen bleve overskaarne. De her omtalte Rodgrene viste sig ganske som en 
Gentagelse af den Rod (d og g), der samme Aar bar de blomstrende Tidselstængler; de 
krummede sig sædvanlig forst lidt nedad eller gik et Stykke i vandret Retning og derefter 
noget opad; paa den overste Del af Krumningen fandtes 1 à 3 Knopper (k), bestemte til 
efter Overvintring at skyde i Vejret som overjordiske Stengler. Endelig fandtes ogsaa ud- 
gaaende fra den underjordiske Stængeldel lignende, men spinklere, knopbærende Rødder (/), 
hvis Rodsenkere hos de Exemplarer, jeg kunde forfølge til Enden, kun naaede et kortere 
eller længere Stykke ned i Leret uden at naa Mergelen, hvorimod deres tyndere og spinklere 
Knopper (m) viste sig at vere mere udviklede og langstrakte end paa de fra den eldre 
Rod udgaaende Rodgrene. En af de her tegnede Rodder havde, hvad der overhovedet 
meget hyppig var Tilfeldet, boret sig paalangs gennem et i det nederste af Muldlaget lig- 
gende Stykke Trerod (n). 
Foruden Tidselrodderne fandtes i det mindste gennem hele Lerlaget ogsaa enkelte, 
af Arbejderne saakaldte «Rokker» eller «Rokkeradder», d. v. s. Rodstokke af Equisetum 
arvense, let kendelige ved deres sortagtige Farve, leddede Bygning osv. Medens man i 
Lerlaget udelukkende fandt vertikale Tidselrodder, strakte de nævnte Padderokker sig hori- 
zontalt vidt og bredt omkring, endnu i over 4 Dybde. Endvidere forekom en Del «Gede- 
tving», d. v. s. Convolvulns arvensis, hvis Rodstokke og Rødder vare kendelige fra Tids- 
lernes ved deres lysere, næsten hvide Farve, medens Tidselrodderne vare gulgraa, samt 
ved at vere spedere og skorere. Snerlens Rodstok var endvidere i Regelen mere eller 
mindre spiralsnoet. I Forhold til den Mengde af Gedetving, som fandtes i Jorden op- 
traadte den kun sparsomt med sine overjordiske Dele, formodentlig hemmet i sin Udvik- 
ling af den store Masse Tidsler, af hvilke dog nogle enkelte fandtes lige til Toppen om- 
slyngede af denne Medbejler med Hensyn til at trenge dybt ned i Jorden, at skyde Knopper 
fra Roden, Sejglivethed, Vanskelighed i at rydde afvejen og den heraf folgende skadelige 
Rolle i dyrket Jord. 
Tidselens Rodder viste sig at vere meget sejge. Naar man rev dem 
over med Magt, bristede forst det skore Barklag, og derpaa sonderreves den overordentlig 
sterke og elastiske Marvskede paa et ganske andet Sted, saa at den hang frem af den ene 
Part som en lang, tynd Tarm, ligesom hos Stengelen af den Plante, der har faaet sit Navn 
efter denne iovrigt ikke sjeldne Egenskab, nemlig Honsetarm (Cerastium). Denne elastiske 
Karbundtstreng lod sig let udtrække af Tidselraddernes Barklag i en Alens Længde uden 
at briste og var saa sterk, at den strax lod sig udspende stramt nok til, at den kunde 
give en temmelig høj Tone ved at sættes i Svingninger. I frisk Tilstand kunde en saadan 
Streng af 6” Længde bere en Vægt af indtil 1'/2 %, og efter 3 Timers Tørring var den 
25" GollAl 
A 08 DIN 
SC > 
las à Om ‘a 
WI LIBRARY 
ig \ >t’ 
