51 199 
forsaavidt den er stillet under saadanne Vilkaar, at den kan bringe Stengelskud saa 
vidt frem i Udviklingen, at disse kunne begynde at assimilere. — Det er da væsentlig det 
fra Rodstumpen udviklede Skuds Assimilationsevne, som det kommer an paa; foruden af 
de i det foregaaende givne Exempler fremgaar dette klart deraf, at et Skud, der, udsendt 
fra en Rod, forst er naaet saa vidt frem, at det har faaet begyndt at assimilere, slet ikke 
behover Rodstumpen, men kan skilles fra den og dog fortsætte Udviklingen, idet der strax 
fra dets underjordiske Del udsendes Formeringsredder. 
Naar vi nu vende tilbage til det forst givne Exempel paa en Rodstumps Livskraft, 
et Exempel, der med Rette maatte vekke vor Forundring, se vi, at der er mere Grund til 
at undre os over Skuddets store Assimilationsevne end netop over Rodstumpens Livskraft. 
Rodstumpens vesentligste Fortjeneste er for det forste at bringe Skuddet saa vidt frem i 
Udviklingen, at det kan begynde at assimilere, og dernæst at danne den ledende Forbindelse 
mellem det og det nye System af Formeringsrodder. Og dog maa det ikke overses, al 
den plantede Rodstump virkelig har nogen Indflydelse paa, om det ved Stængelskuddets 
Virksomhed dannede Rodsystem skal blive svagt eller kraftigt: en Rodstump paa 1” Lengde 
udsender et Lovskud, der i Kraft er meget langt fra at kunne maale sig med det eller de 
Lovskud, som udsendes fra en Rodstump paa '/2—1‘, og for saa vidt faar Rodstumpen 
da indirekte ogsaa sin Indflydelse paa, hvilken Udbredelse det hele nydannede Tidselexem- 
plar skal faa. 
Hvor Tidselens overjordiske Stengel af en eller anden Grund bliver svagt udviklet, 
danner Moderroden sædvanlig intet nyt erstattende Skud. En saadan svag Udvikling kan 
skyldes Mangel paa tilstrækkeligt Lys, eller den kan hidrore fra voldsom Medfart, som 
Tidselskuddene saa ofte kunne blive udsatte for, f. Ex. paa Græsmarker, hvor Kreaturer 
afæde Lovbladene, hvorved Skuddene forkrobles for deres hele Levetid. Under saadanne 
Omstændigheder er Roden i Regelen træg til at danne nye Skud. Ganske anderledes for- 
holder det sig da, naar Roden saares. Vi have tidligere omtalt (p. 24), med hvilken Kraft 
Kimplanternes Rødder, efter Afstikning af Skuddet, danne nye Skud, i alt Fald naar de 
have naaet en vis Alder. Nogle Exempler ville vise, at ældre Tidselrodder i langt større 
Maal ere i Besiddelse af denne Evne. 
Naar en Groft graves gennem en Gruppe Tidsler, bliver denne, saa vidt Groften 
naar, odelagt «i Bund og Grund», men kun tilsyneladende. De nedstigende Rodder lade 
Rodender blive tilbage i Jorden, Rodender, hvis Spidser rage frem for Lyset saavel paa 
Groftens skraa Sider som i Bunden af Groften. Fra den overste Del af disse Rodender 
udvikles der snart, om Temperaturen tillader det, et betydeligt Antal Skud, der mere eller 
mindre dekker Groftens Sider og, hvis der ikke er Vand i dens Bund, ogsaa denne. Saa- 
ledes gaar det da til, at Marktidselen almindeligvis er den forste Plante, der optreder i 
26* 
