75 223 
Naar Roden standses i Vexten af Sand- eller Gruslag, ender den altid under saa 
forvredne og ynkelige Former, at det er let at se, den ikke med god Vilje er standset 
i Vexten. 
Paa en leret Jordbund, hvor Vandet staar hojt i Jorden, koster det usæd- 
vanlig Moje at folge Roden i Dybden, hvilket for saa vidt er uheldigt, som der ikke af en 
Undersogelse af faa Exemplarer tor drages nogen sikker Slutning. Jeg tror imidlertid at 
turde sige, at Tidselroden paa meget fugtig Lerjord ikke gaar ner saa dybt i Jorden, som 
den vilde have gjort, om Jordbunden havde været mindre fugtig. Specielt har jeg søgt at 
forfølge Roden i hele dens Længde paa en tørveholdig Ager (Havreager ved Thostrup pr. 
Ringsted), hvor det bløde Ler fandtes i en Dybde af 1’, medens Grundvandet i September 
viste sig 21/9” dybt (9: i denne Dybde stod Vandet i den forladte Grav); denne Mark over- 
svømmedes sædvanlig hver Vinter. Den dybest gaaende Rod, jeg her fik udgravet, var 
kun 5” lang; alle Rødderne vare usædvanlig tynde; flere af dem endte med frisk Væxt- 
spids, påa andre var Spidsen sort. 
Den Dybde, hvortil ældre Tidselplanter sende deres Rødder ned i goldt Sand, er 
i Regelen ikke større end den, Frøplantens Rod kan naa i samme Jordbund (sml. p. 22). 
I den løse Sandjord er det overordentlig let at blive klar over Rodlængden, da man med 
en lille Haandsprojte kan gøre Roden fri for Sandet til sidste Trævl, en Fremgangs- 
maade, jeg stadig har benyttet. Ringe Dybdevæxt har jeg fundet at være det, der særlig 
karakteriserede de i Sandjord voxende Tidselrødder i Modsætning til dem i Lerjord; en 
anden Ejendommelighed ved de førstnævnte er den, at de sædvanlig ere rigt forsynede med 
kraftige nedstigende Grene. Det synes, som om Rodens liv- 
lige Forgrening påa Sandjord skal bøde paa dens ringe Dybde- 
væxt. Fig. 7 viser en ældre Tidselrod, udgravet eller rettere 
udsprøjtet paa en gold, udyrket Sandskraaning, hvor det 
magre Græs halvt begravedes af det løse Sand; de fleste af 
"Rødderne her naaede næppe en Længde af 2’ (adskillige kun en Rene NT Sand, 
1—11/:’), den dybest gaaende havde en Længde af 21/2’. 
Naar Roden standser i Sand, viser den de samme forvredne Former som i Ler- 
jordens isolerede Gruslag. 
Hvor Jordbunden ikke just bestaar af aldeles goldt Sand, men af Rodgrus, synes 
Rodens Dybdevæxt at være noget forskellig fra dens Væxt i lost Sand; er der tilmed i 
Sandet indblandet en Smule Ler, bringer dette strax Roden til at gaa endog meget dybere 
i Jorden. Et saadant Tilfelde lærte jeg at kende ved Udgravning i et Vænge, hvor der i 
en hel Aarrække var dyrket Vikkehavre (Stenmagle Præstegaardshave pr. Soro); Jordbunden 
bestod foroven af lost Grus, der meget let faldt sammen, dybere nede (ca. 2°) var Sandet 
29° 
