224 76 
allerede noget fedtet at fole paa; i en Dybde af omtrent 6’ var Jorden ganske klæg og 
hang ved Kniven; med andre Ord: Jordbunden, der foroven var lost sandet, blev gradvis 
mere leret. Paa denne Lokalitet fulgte jeg flere Rødder ned til en Dybde af ca. 6’. 
Naar den i Sandet nedstigende Rod møder Vand, da synes dette ikke i nogen 
vesentlig Henseende at forandre dens Vext. — Hindringer i Form af Lag har jeg ikke set 
den nedstigende Rod mode i Sand; hvorledes Tidselrodderne forholde sig til Ahl (som Lag 
i Sandet), har jeg saaledes ikke set; dog er dette Forhold givet ved den Maade, hvorpaa 
Rodderne forholde sig til Kalkmergel og til saadanne ahlagtige Lag i Ler, som der ovenfor 
er omtalt et Exempel paa. 
Hvor jeg har undersogt Torvelag af betydeligere Tykkelse, har jeg altid truffet 
Vand i ringe Dybde; min Besvarelse af Sporgsmaalet: hvor dybt kunne Tidselrodderne gaa 
ned i ren Torvejord? refererer sig derfor ene til Torvejord med Vandet i ringe Dybde. 
Udgravningerne foretoges i en lille opdyrket Mose. der ligger indeklemt mellem Alindelille 
Skov og Myrdeskov (Bygmark, sidste Halm). Torvelaget var her 5’ dybt; Vandet stod, da 
Udgravningen blev foretaget (i September), ca. 24/2’ under Jordoverfladen. Da Graven var 
udgravet til en Dybde af 5’, lob Vandet saa stærkt til, at en Mand næppe kunde holde det 
ude ved at ose. Torven, der foroven var sort og knudret, blev nedadtil brun og fuld- 
kommen bled og indeholdt her mange Levninger af Fyr, Hassel, Birk og andre Planter; 
Torven hvilede paa en hvidgul, fedtagtig Kalkjord. — Paa denne Jordbund fulgte jeg kraf- 
tige Tidselrodder ned til en Dybde af ca. 4. Disse Rodder, som det paa Grund af Jord- 
bundens Blodhed var overmaade let at udgrave, vare alle usædvanlig tynde, selv de, hvis 
krybende Parti dog bar flere kraftige blomstrende Skud; Rødderne vare for største Delen 
friske lige til Væxtspidsen (nogle dog sorte i Spidsen), mere hvidlige end paa Lerjord, de 
fleste ganske udelte, 9: ikke opløste i Led, som de almindelig ere paa Lerjord. 
Jeg har al Grund til at tro, at Maximum for Tidselrøddernes Dybdevæxt paa denne 
meget fugtige Tørvegrund virkelig er omtrent 4°; jeg er dog tilbøjelig til at antage, at 
Rødderne vilde have gaaet dybere, i Fald Vandet ikke havde staaet saa højt. 
Det Forhold, de nedstigende Tidselrødder vise paa Kalkjorden i Alindelille, er 
meget ejendommeligt. Jeg har tidligere karakteriseret Jordbunden paa denne” Lokalitet 
samt vist, hvorledes den krybende Del af Tidselrødderne i ethvert Tilfælde (dyrket Ager, 
Grøfteskraaning og i Skov, hvor Tørv hviler paa Kalk) kryber ovenpaa den haarde Kalk. 
Det har nu Interesse at se, hvorledes Rødderne ville te sig, naar de efter deres Natur 
skulle søge i Dybden. 
Paa dyrket Ager bestod Jordbunden umiddelbart under Pløjelaget af haarde Kalk- 
knolde, adskilte ved en mere løs Kalkjord, medens det derunder (ca. 15” dybt) liggende 
Lag viste sig som en sammenhængende, meget fast Kalkmasse. — Næsten alle nedstigende 
Rødder standse i en Dybde af omtrent 15”. Naar den enkelte Tidselrod har arbejdet sig 
