79 227 
under de i alle Henseender gunstigste Vilkaar. Fremdeles maa jeg atter her erindre om, 
hvor vanskeligt det er at naa til en fuldkommen sikker Bestemmelse af et Maximum for 
Udviklingen; i dette Tilfælde skyldes det bl. a. den Omstendighed, at ethvert Rodsystem 
ved sin naturlige Opløsning vil danne dels et Antal kraftigere, dels et Antal svagere nye 
Rodsystemer, hvilke alle ville forekomme jævnsides i samme Jordbund; i Udviklingen af 
Stengelskuddene har man dog et nogenlunde paalideligt Tegn at rette sig efter, idet denne 
jo til en vis Grad er bestemmende for Rodsystemets Udvikling. 
De Forhold, der her navnlig blive at tage i Betragtning, ere folgende: 
a) Rodens Tykkelsevext; skont Formeringsroden i Almindelighed naar et Maximum 
i Tykkelse, omtrent hvor den bøjer i Jorden eller tæt nedenfor, for nu atter ganske jævnt 
at aftage i Tykkelse nedefter, vil det dog vise sig, at Jordbunden i visse Tilfælde har en 
kendelig Indflydelse paa Tykkelsevæxten; imidlertid maa man ikke paa nogen Maade be- 
tragte Rodens Tykkelseforhold som et almindeligt Maal for Rodens Udviklingsfylde; den 
største Tykkelse kan Roden f. Ex. saa noget nær opnaa paa Kalkjord, paa en Jordbund 
altsaa, hvor Tidselen forøvrigt ikke trives synderlig godt. 
b) Antallet af Rodradier, der kunne udsendes fra samme Centrum; dette Antal 
viser sig kendelig forskelligt paa forskellig Jordbund. 
c) Den enkelte Rodradies samlede Længde samt dens Evne til at danne Rodskud; 
man kan derimod ikke anvende som Maal for Udviklingsfylden det Antal af Led, hvoraf en 
Rodradie bestaar; det synes tværtimod, som om ét meget langt Rodled kan erstatte flere 
mindre; paa de kraftigste Exemplarer, jeg har udgravet af Lerjord, dannedes Rodradien 
kun af 2 Led, medens man paa gold Sandjord vil finde Radier, bestaaende af 3-—4 Led; 
at derimod Radiens samlede Længde er det rette Maal for Udviklingsfylden, er ret naturligt, 
eftersom den samiede Længde netop betegner den Afstand, hvortil det eller de ved Centrum 
staaende Skud formaa at sende den krybende Rod; det enkelte Rodleds Længde er for saa 
vidt et Maal for Udviklingsfylden, som man paa en mager Jordbund aldrig træffer lange Rodled. 
d) Skuddets Udvikling; Jordartens Indflydelse her er selvfølgelig kun indirekte, men 
ikke desmindre meget kendelig. 
Lerjord. Rødder af kraftige Tidselplanter kunne paa det Sted, hvor de bøje i Jor- 
den, om denne er en meget haard, tør, gruset-stenet Lerjord, naa en Tykkelse af omtrent 
3/4"; hvor Leret er mere rent, frit for Smaasten og ikke overmaade haardt, opnaa kraftige 
Rødder en Tykkelse af '/s—'/2’’; hvor Leret endelig er meget blødt og fugtigt, ere kraftige 
Rødder paa det tykkeste ofte kun "/4—Y3” tykke. Hertil maa dog endnu bemærkes, at 
hvor Leret er stærkt blandet med Smaasten og grovkornet Grus, er Rodens Overflade meget 
bulet og rynket, ja undertiden ligesom musegnavet, idet Smaastenene, som før bemærket, 
trykkes ind i Roden, eller snarere: idet Roden ligesom «gyder sig om» Smaastenene ; 
dette gør, at Roden paa saadanne Steder synes tykkere, end den virkelig er. 
