81 229 
Paa udyrkede Steder med gold Sandjord er Antallet af Formeringsrodder, der udgaa 
fra samme Vextcentrum, altid meget ringe, ofte indskrenket til 1. Udbredningsradierne 
ere ganske usædvanlig korte, ofte kun faa Fod, selv hos saadanne Exemplarer, der synes 
at vere forholdsvis de kraftigste. — Det er en Selvfolge, at Antallet af blomstrende Skud 
under disse Vilkaar maa vere meget ringe. Det hænder ofte paa goldt Sand, at intet Skud 
i en hel lille Gruppe naar til Blomstring; alle blive de staaende som svage, mere eller 
mindre kostformede rene Lovskud. Naar Skuddet blomstrer, er det i alle Henseender svagt 
i Sammenligning med de blomstrende Skud paa Lerjord: faa Blomster, faa Lovgrene og 
Blade; Skuddene ere endvidere tilbøjelige til at visne i den varme Sommertid, medens 
Tidselskud paa Lerjord staa i fuldt Flor uden at generes af Solvarmen. 
Den svage Udvikling af Rodsystemet i Sandiord viser sig endelig deri, at det synes 
at være noget ualmindeligt, at Skud paa Rodradier kunne blomstre samme Aar som Central- 
rodens Stængelskud. 
Hvor Sandjorden er meget kendelig forbedret ved Dyrkning, vil dette vise sin Virk- 
ning dels derved, at Tidselgrupper overhovedet forekomme her i ret anseligt Tal, og dels 
derved, at det enkelte Skud faar en forholdsvis kraftig Udvikling, baade i Henseende til 
Blad- og Blomsterrigdom og i Henseende til Stængelens Højde og Tykkelse. Paa saadan 
Jordbund (Havremark) har jeg udgravet et Exemplar med en Rodradie paa ca. 5’. 
Tørv. I Tørvejord naa Formeringsrødderne ved det Sted, hvor de bøje i Jorden, 
en Tykkelse af !/a—V/s”. Maximum for deres Antal fra et og samme Væxtcentrum kan 
omtrent ansættes til et Dusin. Det største Rodsystem, jeg har udgravet paa en Jordbund 
dannet af Tørv i flere Alens Dybde, havde en Diameter paa 18’; den længste Rodradie var 
12’ lang, og den største Længde for et enkelt Rodled var 10°. Dette Exemplar havde ud- 
viklet sit centrale Skud frit ved Udkanten af en Bygmark (den ovenfor omtalte lille Mose 
ved Alindelille Skov). Hvad angaar det Antal af blomstrende Skud, der kan udgaa fra et 
udelt Rodsystem, da vil dette næppe stige over 6. Endelig finder jeg ikke mellem kraftige, 
fritvoxende Skud paa Tørv og paa Ler nogen kendelig Forskel i Udviklingsfylden. 
Kalk. Som det vil erindres, døjede det overvejende Antal af de nedstigende Rødder 
meget ondt paa den haarde Kalkjord ved Alindelille, idet deres Væxt i lodret Retning sæd- 
vanlig hemmedes. Denne Hemning synes ofte at indvirke stærkt paa Tykkelsevexten, idet 
Roden ofte, lige nedenfor det Sted, hvor den er bøjet nedad, kan svulme op til en be- 
tydelig Tykkelse; denne Tykkelse er vel omtrent som den, Roden kan opnaa paa tør og 
meget fast, gruset Lerjord, nemlig indtil ”/4”, men er i Virkeligheden forholdsvis meget 
betydeligere, 9: i Forhold til den Tykkelse, samme Rods krybende Parti opnaar. De faa 
nedstigende Rødder, for hvilke det lykkes at gennembryde Kalken, faa ingen tilsvarende 
brat Fortykkelse. 
D. K. D. Vidensk. Selsk. Skr., 6. Række, naturvidensk. og mathem. Afd, X. 3. 30 
