232 84 
der hidrore fra den hurtige Udvikling af Knopperne dels paa Rodstokken, dels paa den 
tilbageværende Stump af den i Hosten overhuggede overjordiske Stengel. Knopperne i de 
nedre Bladskeders Hjorner udvikles nemlig i Regelen ikke om Sommeren, saa at det er, 
som om de bleve sparede til det nævnte Tidspunkt for endnu, efter at den ovrige Stengel 
er afhugget eller vissen, at kunne udvikle en forholdsvis stor Bladrigdom, der i Lobet af 
et Par Maaneder, indtil Frosten indfinder sig og pludselig dræber Bladene, kan sætte de 
perennerende underjordiske Dele af Planten i Vexelvirkning med Luften og bidrage til disses 
Tilvext. Disse Efteraarsrosetter have et ganske andet Udseende end de Skud, som komme 
frem om Foraaret, idet allerede de forste Blade ere store og udbredte, saa at Rosetterne 
kunne danne ofte fodbrede Tuer, medens Foraarsskuddene ere ranke og spidse, navnlig 
naar de komme fra storre Dybder. Disse Efteraarsrosetter adskille sig jo iovrigt fra de 
hos toaarige Tidselarter (f. Ex. Cirsium palustre og C. oleraceum) forekommende bl. a. derved, 
at disse sidste ere overvintrende. Merkelig nok benegtes Tilverelsen af saadanne tette 
Bladrosetter hos C. arvense af Th. Irmisch (Bot. Zeit. 1851. Nr. 21), hvorimod han gor den 
rigtige Bemærkning, at denne Tidsel har den Ejendommelighed at skyde mange hoje, alene 
bladberende Stengler, som gaa til Grunde uden at have naaet til Blomstring. 
Stengelen er altid opret, rank, temmelig nojagtig vertikal, undtagen hvor den er 
kommen til at voxe paa Steder, der ikke passe til dens Natur, og da navnlig i Skygge, 
hvor den ofte bliver for svag til at holde sig rank. Hvad Stengelens Form angaar, 
da er den butkantet, i yngre Alder haaret (de blomstrende Stengler ere dog i Re- 
gelen glatte fra Blomstringstidens Begyndelse). Ogsaa i disse Henseender ere Forfatterne 
meget uenige, undertiden endog med sig sely. Hornemann siger (1796), at Stengelen er 
«stribet, kantet, glat», senere (1821), at den er «trind og jævn». Stængelen er kantet 
(angular) hos Babington, furet (sillonnée) hos Grenier og Godron, medens ingen af disse 
har noget om Beklædningen, ligesom de fleste andre ikke have noget om Formen. Hos 
Sonder (Flora Hamburg.) er Stengelen opadtil noget «filtet», en Benævnelse, som vistnok 
ikke treffes hos nogen anden Forfatter om denne Plantes Stengel. Hos yngre Planter er 
Stengelen nermest at kalde «spindelvevshaaret» (arachnoideus), men ikke filtet (tomentosus), 
idet Haarene bestaa af et stivere, leddet Grundstykke med et mange Gange lengere og 
overordentlig tyndt, éncellet Endeled (Fig. 11 A); disse Endeled henge som Spindelvæv fra 
den ene af de af Grundstykkerne dannede fremstaaende Spidser til den anden. — Steng- 
lernes Farve er oftest gran som Lovets, men man kan ogsaa paa aabne, solbeskinnede 
Steder treffe store Grupper af kraftige Planter, der alle have iøjnefaldende rødbrune Stængler. 
Medens saadanne iser treffes paa haard og fast Bund, kan man undertiden paa los, 
muldet eller torveagtig Grund træffe Grupper af Planter med afstikkende blege, gulgrønne 
Stengler. — Stengelens Tykkelse er hos nogenlunde kraftige Planter i den nedre Del 
ca. Vs”, men tiltager i Regelen lidt i '/2—1’ Højde over Jorden, hvorfra den atter aftager 
