242 94 
Et Lovblad, der har udviklet sig under mangelfuld Lysvirkning, viser, sammenlignet 
med et andet, der har veret paavirket af kraftigt Lys, folgende Ejendommeligheder: a) Blad- 
pladens Sidepartier blive svagere udviklede i Forholdet til Midtribben; b) denne sidste voxer 
kun svagt i Tykkelse og træder derfor mindre frem paa Bladets Underside; c) Midtribben 
(saavelsom den hele Bladplade) forlænger sig kendelig, navnlig forneden, saaledes at Bladene 
efterhaanden blive tydelig stilkede; d) Bladpladens Tykkelse aftager overordentlig stærkt, 
navnlig kommer Bladets ellers saa karakteristiske Palisadevæv ikke til Udvikling; e) de ellers 
saa store Lufthuler i Bladvævet ned mod Undersiden mangle; f) Bladgrøntets Udvikling 
bliver mangelfuld; g) Behaaringen bliver svag; h) Bladene blive mere eller mindre flade, 
svagt tornede. Nogle af disse Karakterer træde frem allerede, naar Belysningen er svækket 
ganske lidt, saaledes navnlig den mangelfulde Bølgning og Krusning, den svage Behaaring 
og Bladpladens ringe Tykkelse, medens enkelte af de andre Karakterer kun vise sig ved 
en meget lav Lysgrad, saaledes den mangelfulde Udvikling af Bladgrøntet; selv i betydelig 
Skygge kan Løvbladet endnu være farvet stærkt grønt. I Skov har man navnlig god Lej- 
lighed til at iagttage disse Forhold, da det her ofte hænder, at et Exemplar voxer i Skov- 
brynet eller ved Udkanten af et Buskads, saaledes at nogle af dets Skud skyde op ude i 
det fulde Lys, andre i Buskadsets Mørke, atter andre paa Steder, hvor de beskygges 
svagere. Ogsaa i Sædemarker kan man gøre lignende Iagttagelser; her viser der sig ikke 
alene nogen Forskel mellem de Skud, der ere udviklede i Sæden, og dem, der ere ud- 
viklede udenfor, men der er ogsaa Forskelligheder mellem de i Sæden voxende Skud ind- 
byrdes; de Skud nemlig, der brøde frem af Jorden ved Foraarstid og voxede op med Sæden, 
have udviklet sig under gunstigere Lysvilkaar end saadanne, der senere skøde op, da Sæden 
var høj og kraftig; de «sildige» Skud blive mindre bølgede, krusede og tornede end «For- 
aarsskuddene». 
Ligesom Bladene paavirkes ogsaa Stængelen i høj Grad i sin Væxt af Lyset: ved 
svagere Lys strekker den sig sterkere end ved rigeligere Lys. Saalænge et Skud endnu 
arbejder sig op gennem Jorden, forlenge Stengelstykkerne sig saaledes ret betydelig, idet 
de da kunne naa en Længde af et Par Tommer; men er Skuddet først naaet frem til 
Dagslyset, dannes korte Stengelstykker, saa at de nedre Lovblade nesten blive rosetformet 
samlede; her er ligesom et Knudepunkt. Ved at plante Rodstumper i forskellig Dybde, er 
man i Stand til vilkaarlig at legge dette Knudepunkt hojere eller lavere — saaledes som 
Naturen allerede gor det, idet Skud udvikle sig fra meget forskellig Dybde. 
Hvis et Skud, efter at have naaet Jordoverfladen, moder Morke eller svagt Lys, 
vil Knudepunktet mere eller mindre forsvinde, saaledes f. Ex. naar Skud bryde frem i 
Skyggen af Lovtreer, Buske eller hojt Ukrudt. 
Skud, der bryde frem ved Foraarstid i en Sedemark, rejse sig med Seden. Den 
samlede Længde, et kraftigt Foraarsskud opnaar i Vintersæd, er 4—5‘, medens kraftige, 
