95 243 
fuldstændig fritvoxende Skud højst naa en Længde af 2—3’. I Skove, i unge Gran- og 
Bogeplantninger, kunne kraftigere Skud drives i Vejret til en Højde af 6—8’; i fuld Skygge 
af Bog og andre tætlovede Træer kan Højden blive 4—5’. 
Ogsaa paa Stengelens Tykkelsevext har Lyset megen Indflydelse — om end 
væsentlig indirekte. Der er en saa noje Overensstemmelse mellem Tykkelsevæxten og 
Bladudviklingen, at det ligger ner at antage, at Tykkelsevextens Grad vesentlig bestemmes 
ved Bladudviklingen. Paa et Skud, der staar i Begreb med at hæve sin Spids op over 
Jordoverfladen, er Stengelen omtrent lige tyk overalt, idet Tykkelsen kun aftager ganske 
svagt nedefter. Hvis Skuddet nu ovenover Jordoverfladen moder Morke eller svagt Lys, da 
blive de første Lovblade kun slet udviklede, og de tilhørende Stængelstykker voxe da ikke 
i Tykkelse; et saadant Skud vedbliver at vere omtrent lige tykt overalt. 
Naar Skuddet derimod møder fuldt Lys, udvikles de nedre Lovblade kraftig, og i 
dette Tilfælde sker der ogsaa ret betydelig Tykkelsevæxt i de tilsvarende Dele af Stengelen; 
ogsaa den Del af den underjordiske Stengel, der ligger umiddelbart under Bladrosetten, 
voxer livlig i Tykkelse, saa at Skuddets underjordiske Parti næsten kan blive kegleformet 
tilspidset og i haj Grad komme til at ligne en Pælerod. 
Tidselskud, der voxe op i «sterk» Sed, legge sig, naar Seden »gaar i Leje»; 
dette sker ikke just, fordi Seden velter Skuddene, men fordi disse, der have udviklet sig 
i Skygge og som Folge deraf kun have opnaaet ringe Stivhed, ikke have Kraft til at staa 
opret, naar Seden ikke lenger stotter dem mod Vinden. 
Paa ethvert Skud anlegges Knop i Hjornet af hvert vegetalivt Blad; men om disse 
Knopper skulle blive til Grene, beror paa Vextvilkaarene, og da for en stor Del paa Lys- 
vilkaarene. 
Kraftige Skud, der udvikle sig frit ved det fulde Dagslys, grene sig meget be- 
tydelig lige fra Grund til Top; Skuddet bliver snart pyramideformet, tæt busket, slæbende 
de nederste Grene mod Jorden; saaledes faar Skuddet en lignende Form som et lille, frit- 
voxende Grantræ. Efterhaanden som Skuddet nu voxer til, komme de øvre Grene stedse 
mere forud i Udviklingen, de forlænge sig og blive blomstrende; tilsidst dannes Skuddet 
af en mere eller mindre vidt udbredt, blomstrende Krone, der bæres af et meget bredt, 
ligesom kompakt Grundstykke, bestaaende af en talrig Mængde korte, tæt sammentrængte 
og stærkt bladbærende Løvskud. Det er forbavsende at se, hvilket umaadelig stort Antal 
Blade, der kan være sammentrængt paa et forholdsvis lille Rum. Et saadant Skuds As- 
similationsevne maa nødvendigvis være uhyre stor. Man kan skaffe sig et omtrenlligt 
Maal for denne Evne ved at maale Bladoverfladerne, et Maal, der dog kun har Betydning 
ved at sammenstilles med Maalet af Bladoverfladerne hos Skud, udviklede under andre 
Lysvilkaar. Vanskeligheden ved Maalingen ligger væsentlig deri, at de forskellige Løvblade 
