97 245 
Hovedaxens Bladenes Samlet 
Hojde: Antal: Bladoverflade: 
48” 220 61/9 D‘ 
48” 120 31/3 — 
48” 100 27/5 — 
42" 70 ca 2 — 
Man maa dog undre sig over, at en saadan Bladdusk, der svajer paa Enden af et ranglet 
Skaft, kan besidde en saadan Bladoverflade; man ser, hvorledes Tidselen forstaar at hjælpe 
sig, naar det kniber, ogsaa under ugunstige Lysvilkaar ! 
Tidselskud, der udvikles i en tet Tidselgruppes Midte, opnaa ingen syn- 
derlig stor Blad- eller Blomsterrigdom; Grenene udvikle sig ganske vist saa at sige alle, 
men de blive forholdsvis smaa og svage, og kun de ovre af dem blomstre. 
Skud, der udvikles i Morke eller ved ringe Lysgrad, f. Ex. i Skygge af tet- 
lovede Buske og Træer, grene sig slet ikke og naa heller aldrig til Blomstring. Selv 
forudsat at saadanne Skuds Blade assimilerede lige saa godt som Bladene paa Skud, ud- 
viklede ved fuldt Dagslys, hvad dog ikke er Tilfældet, vilde deres Assimilationsevne vere 
overordentlig ringe. Maalinger, der anstilledes paa nogle forholdsvis kraftige Skud, ud- 
viklede under de nævnte ugunstige Lysvilkaar, gave folgende Resultat: 
Hovedaxens Grenenes Bladenes Samlet 
Hojde: Antal: Antal: Bladoverflade : 
Ha 0 24 2/3 0° 
48” 0 17 ca. 1/2 — 
4Q” 0 11 ca. 1/3 — 
Det er muligt, at det samlede Maal for Bladoverfladen maa sættes en Smule hojere, da 
Bladene her alle høre Hovedaxen til og derfor alle ere ret anselige (paa den anden Side 
rigtignok mere flade); men i alt Fald vil et saadant Skuds Assimilationsevne vere over- 
ordentlig ringe i Sammenligning med de fritvoxende, solbeskinnede Skuds. 
Endnu skal kortelig omtales et Fenomen, som muligvis snarere bor henfores til 
Varme- end til Lysfenomenerne, nemlig den tidligere berørte Aflejring af Kalk i Bladets 
Overhudsceller (sml. p. 86). Mængden af den Kalk, der aflejres, staar i nøje Forhold 
til den Grad af Beskygning, der bliver Bladet til Del. Naar Skud, der voxe paa sol- 
beskinnede Steder, have saa ejendommelig stive og struttende (og i Forbindelse dermed 
i Regelen krusede) Blade, er det den rigelige Kalkaflejring, der herved giver sig til Kende. 
I meget stærk Skygge (under Bog, Hassel osv.) udebliver derimod Kalkaflejringen fuld- 
stendig; Blade fra saadanne Steder ere derfor særdeles bløde og slatne, en Egenskab, som 
de endog beholde i Alkohol, hvor Tidselbladene ellers blive saa stive, at de ved Beroring 
springe som Glas. 
D. K. D. Vidensk. Selsk. Skr., 6. Række, naturvidensk. og mathem. Afd. X. 3. 32 
