139 287 
aldeles ikke. Ganske tilsvarende var dens Optreden den samme Sommer paa Norre- og 
Østerfælled. Da man nu samtidig finder vor Plante paa Agrene i Nærheden i betydelig 
Mængde, ligger det ner at slutte: paa perennerende Gresmark kan Marktidselen vanskelig 
holde sig i Lengden. 
Vi have i det foregaaende alene betragtet Marktidselens Optreden paa dyrket Ler- 
jord. Da den her optreder med storst Kraft, er det en Selvfolge, at den hemmende 
Indflydelse af Plojning, Afgresning osv. vil vere endnu stærkere paa en Jordbund, hvor 
Planten i Forvejen trives mindre godt. 
Marktidselens Forhold til Dyrkningen paa Torvejord nærmer sig mest til Forholdet 
paa Lerjord. At Planten er forholdsvis sjælden i Moser, selv paa de temmelig torre Steder, 
har sandsynligvis for en Del sin Grund i, at Gresset i de mere torre Moser sædvanlig af- 
edes med Omhu af de Kreaturer, man gerne har losgaaende i talrig Mengde saadanne 
Steder. Hvor Torvejorden er tagen ind til Agerland, ere Tidselgrupperne i sidste Halm 
ofte ret anselige baade i Storrelse og Antal. 
Paa mager Sandjord taaler Tidselen ikke Dyrkningens hemmende Indflydelse ; 
kun ganske enkelte Exemplarer kan man finde i sidste Halm. Hvor Sandet er mere frugt- 
bart, holder den sig noget bedre, men er dog i det hele paa sandet Jord en i alle Hen- 
seender uskadelig Plante. 
Paa Kalk, hvor Tidselen trives, om just ikke som paa Ler og Torv, saa dog 
nogenlunde, taaler vor Plante Dyrkningens Indflydelse ret vel. 
Der kunde vere Sporgsmaal om, hvorvidt det er rigtigt at sige, at Agerbruget 
hemmer Marktidselens Udvikling. Paa én Maade set er dette naturligvis Tilfældet; men — 
stilles Sporgsmaalet saaledes: hvor udvikle Tidselgrupperne sig bedst, paa dyrket Mark eller 
i den frie Natur? da maa Svaret meget ofte blive: paa dyrket Mark. Intetsteds i den frie 
Natur treffe vi Tidselgrupper med en saa enorm Udviklingsfylde som paa dyrket Jord. Vel 
er det saa, at Plojning, Harvning osv. hemmer Tidselens Udvikling paa enhver Jordbund, 
men samtidig beskytter den den mod dens naturlige Fjender: andre Ukrudtsplanter. Disse, 
der ikke som Tidselen ere udstyrede med sejglivede Formeringsrodder, tvinges til at for- 
lade Ageren, og i deres Sted træde kælne, dyrkede Planter, der sædvanligvis under de givne 
Forhold kun forstaa at gore sig lidet geldende. Hvor nu den hemmende Indflydelse, som 
Agerbruget over paa Tidselgruppernes Udvikling, er storre end den, som andre 
Ukrudtsplanter vilde have ovet, om Marken ikke havde været dyrket, der kan man 
absolut sige, at Agerbruget hemmer Tidselens Udvikling. Hvor Forholdet derimod er 
det omvendte, maa Agerbruget siges at fremme den, idet det har tilladt Tidselgrupperne 
at opnaa en kraftigere Væxt, end der paa en Maade tilkommer dem efter de for Tilværelses- 
37* 
