29 
det sidste Par Bugfödder til sin Raadighed, er det egentlig kun Mangelen af Öjne, hvor- 
paa han har kunnet begrunde Opstillingen af denne Form som en ny Slægt. Ved at an- 
melde vedkommende Hefte af Koch’s Værk har Erichson imidlertid senere *) efter Ber- 
liner-Museets bedre bevarede Exemplarer tilföjet nogle Ord angaaende Bygningen af det 
sidste Par Bugfödders Vedhæng og om Antallet af Leddene i Antennernes Svöbe, hvilket 
han angiver til olte. Da disse Underretninger ere de eneste, der foreligge til Oplysning 
om dette Dyr, har jeg troet at maatte benytte Lejligheden til at give en udförligere Frem- 
stilling af dets Bygning. 
lfölge Koch’s, paa Bygningen af det sidste Par Bugfödder grundede, Inddeling af 
Familien Onisci (Cloportides Latr.) hörer det foreliggende Dyr, som Erichson allerede har 
bemærket, til den mellemste Gruppe (Familien Oniscidæ Koch), der karakteriseres ved det 
nævnte Par Bugfödders syl- eller myrtebladformige Skikkelse, og som forövrigt ganske 
svarer til den af Milne-Edwards omtrent samtidigt opstillede Afdeling Porcellionides. Mel- 
lem de i denne Gruppe af Latreille og Brandt grundede Slegter, der ifölge de hidtil givne 
Fremstillinger næsten alene afvige fra hverandre med Hensyn til Leddenes Antal (eet, to 
eller tre) i de ydre Antenners Svöbe, hævder Pherusa en i flere Henseender selvstendig 
Plads. Istedetfor et eneste eller dog kun meget faa Svöbeled, der i Form og Störrelse 
ikke danne nogen Modsætning til Skaftets yderste Led, findes her en mere udviklet Svöbe, 
bestaaende af et större Antal (otte til tyve) korte Led. Dyrets hele Form er slank, de 
bageste Brystringes Hjörner sterkt forlengede, iser hos Hannen, uden at Bagkroppen dog, 
som ellers plejer at vere Tilfældet, bliver indesluttet af den syvende Brystring: den er 
tvertimod aldeles fri, længere end Halvdelen af Bryststykket, og faaer en endmere afsat 
Form ved den usedvanlige Længde af dens to fürste Led samt ved Omridset af disse og 
de fölgende Led, der afvige baade indbyrdes og fra Brystringene, og af hvilke det tredies 
Baghjörner hos Hannen ere meget stærkt forlængede udad og tilbage. Lemmernes Byg- 
ning staaer i Overeensstemmelse med Kroppens slanke Form; de syv forste Par Been ere 
nemlig ikke alene i og for sig paafaldende fine, men udmerke sig tillige ved at tltage 
gradeviis i Længde forfra bagtil, saaledes at de sidste Par, istedetfor, som det hos de tid- 
ligere bekjendte Slegter er Tilfeldet, at vere langt kortere end de forreste, tvertimod 
overtræffe disse betydeligt i Störrelse; det sidste Par Bugfödders ydre Led-ere sylformige 
og overgaae Bagkroppen i Længde. 
Af andre Forhold, der synes ejendommelige i Modsetning til Gruppens övrige 
Slægter, fortjene endnu fölgende at udheves. Af de tre Lapper, der hos disse fortil 
synes at ende Hovedet, naar dette betragtes ovenfra, kan den mellemste siges at mangle, 
*) Archiv fir Naturgeschichte, Jahrg. 1841, 2ter Band, S. 252. 
