355 
medbragte 54 Fod lange Skelet, men ogsaa paa det mindre Cranium i det Kongelige Mu- 
seum fortil ere heelt sammenvoxede, saa at Grendselinien imellem dem heelt fortil slet ikke 
kan kjendes (see Tab. Il, Fig. 2.) 
Mellemkjævebenene, siger Cuvier dernæst, slige op (see Tab. Il, Fig. 1, à, à, 4), 
indtil Siderne og selv ovenfor Næseaabnñingen (+-*++), der hos denne Art, er mere lang 
end bred. 
Til denne Beskrivelse af Gangesdelphinens ydre Næseaabning vil ikke upassende 
kunne knyttes nogle yderligere Bemærkninger om Knoglesammenföiningen i denne Aabning 
hos Delphinerne i Almindelighed og Gangesdelphinen i Særdeleshed. 
At Mellemkjævebenene strække sig paa hver Side af Næseaabningen heelt op til 
den ydre, ja endog til den överste Rand af Næsebenene (n, n), gjelder ogsaa hos de 
fleste andre Hvaldyr, nemlig hos alle Bardehvaler og blandt Tandhvalerne idetmindste hos 
alle langkjævede eller egentlige Delphiner samt hos Næbhvalen, hvorimod de hos flere 
kortkjævede Tandhvaler, saasom hos Grinden, men især hos Marsvinet, ikke naae saa hôit 
bagtil. Samme Forskjellighed træffes, som bekjendt, blandt de övrige Pattedyr, idet Mel- 
lemkjævebenene vel i Reglen stöde op til Næsebenenes Siderand, men dog ikke f. Ex. hos 
Dröviyggerne. — Man antager sædvanligviis, at det i hvert Fald altid er Mellemkjæve- 
benene, der danne den ydre Næseaabnings' forreste (hos Mennesket nederste) Rand. Strengt 
taget er det imidlertid ikke ganske saaledes, hverken hos Gangesdelphinen eller hos noget 
Hvaldyr eller hos Paltedyrene overhovedet; idetmindste er det aldrig saaledes fra fårst af. 
Oprindeligen beklædes Næseaabningen bagtil af en tverstillet Bruskvinge, (hos Bardehva- 
lerne og de fleste andre Pattedyr klåvet i to Sidevinger*), der gaaer ud fra den Deel af 
Hovedbrusken (eller Præmordialcraniet), som siden bliver til Siebenet — fortil paa hver 
Side af en Bruskvinge, der gaaer. ud fra Sidefladen af den Deel af Hovedhrusken, som 
danner Næsehulens Skillevæg og senere meer eller mindre indsluttes fra neden af i Ploug- 
benet. Den bageste Bruskvinge (eller det bageste Vingepar) svinder maaskee hos alle 
Pattedyr undtagen hos nogle Bardehvaler, hos hvilke det synes at holde sig som Brusk, 
og idetmindste hos mange Tandhvaler (hvoriblandt Marsvinet), hos hvilke det forbener, 
dækkende Næsebenenes forreste Flade paa dennes nederste Trediedeel som en egen Been- 
plade mellem den frie Deel af Næsebenet og Siebenet. Hos Gangesdelphinen fandt jeg 
ikke denne Beenplade, men vel Fordybningen paa Næsebenenes nederste Deel for Brusk- 
vingen, der formodentlig er gaaet tabt ved Macerationen. Det forreste Vingepar svinder 
ogsaa hos de allerfleste Pattedyr, men — forbener hos andre, navnlig hos Svinene og 
*) See den femte Afhandling af mine Undersågelser over Hvaldyrene i dette Selskabs naturvidenskabe- 
lige og mathematiske Afhandlinger. 12te Deel, Kjöbhvn. 1846. 4to. Tab. XII, Fig. 1, é. 
45% 
