Bc 
Net af fine Beenstave, saa at ved Forraadnelsen Hinden gaaer tabt og ved det mindste 
Tryk tillige Beenneltet. Det er fuldkommen rigtigt, hvad Cuvier siger, at det af denne 
Beenhvælving dekkede Rum i det friske Dyr er fyldt med en tet og temmelig haard Trevle- 
masse, kun at man ikke har at tænke sig denne Trevlemasse indtrængt i selve Benels Hu- 
ler eller Celler; den beröres kun af Beenvæggens Beenhinde. Den vide Spalte mellem disse 
Beenkammes to Plader viser sig allerede paa deres og hele Overkjævebenels forreste Rand 
(see Tab. Ill, Fig. 1 bagved og parallelt med Underkjævegrenene). 
„Tindingegruberne”, vedbliver Cuvier (Pag. 299), ,,ere hos denne Art langt 
större end: hos nogen Delphin, saa at deres ôverste Kamme paa den hdieste Deel af" 
Baghovedet (Tab. I, Fig. 2) indslutte et langtrukket fiirkantet Rum (Tab. II, Fig. 1 mid- 
terste 0), fra hver Side af hvilket den üvrige Deel af Nakkekammen stiger nedad i en 
ret Vinkel. Nakkebenets Som med Issebenene (ossa parietalia) (b) og Tindingebenene (1) 
fölger netop langs med denne skarpe Nakke-Tindingekam. Nakkebenet stiger i det nys- 
nævnte fiirkantede Rum fortil, for at stöde sammen med Pandebenet” (f). 
„En anden Seregenhed ved dette Hoved er den betydelige Störrelse af dets Tin- 
dingebeens Aagtap (t‘), der staaer i Forhold til Tindingegrubens Omfang. Den gaaer og- 
saa heelt hen til den bageste Deel af Pandebenets Öienhuletap (apophysis postorbitalis — 
see Tab. I, Fig. 2) og danner ene og alene hele Aagbuen*. Til denne Cuvier’s Angi- 
velse bör dog föies, at den gjelder for alle Hvaldyr overhovedet. Aagbenet danner hos 
dem, hvor langt det end er især hos Delphinerne i Almindelighed, altid kun den nederste 
Rand af Oienhulens Omkreds, aldrig af Tindingegrubens, netop som hos Gangesdelphi- 
nen. Bagtil legger Aagbenets Stilk hos Delphinerne sig kun op imod den indvendige 
Flade af Tindingebenets Aagtap, og det Samme gjelder endog meget afgjort ogsaa hos 
Gangesdelphinen (see Tab. III, Fig. 1, 2). i 
„Da Öienhulen er meget lille, er ogsaa Aagbenets Stilk (Tab. III, Fig. 1, x), 
hvoraf den forneden begrændses, langt kortere end hos de andre Delphiner; den er bred 
og flad. Aagbenets Grundstykke (Tab. II, Fig. 2, 3) er stærkere udvidet end hos de 
üvrige, men paa samme Maade stillet under de nermestliggende Dele af Pandebenet og 
Overkjevebenet* (see Tab. Ill, Fig 1 og 2). 
En egentlig Vanskelighed i Tydningen af Gangesdelphinens Hovedknogler kan kun 
siges at vise sig med Hensyn til Ganen. Denne har hos Gangesdelphinen Form af en 
smal Hôiryg langs Midtlinien, paa begge Sider (medens Hovedet ligger med sin Grundflade 
i Veiret) faldende ned i en Skraaveg, der bagtil glider hen over en Plade af Tindingebe- 
net (Tab. III, Fig. 1, 4), som ligger foran Trommehulebenet (bulla tympani: g), men iöv- 
rigt, og for störste Delen, i Tindingegruben, navnlig forsaavidt dennes Veg dannes af Pande- 
benet (f). 
Gaae vi til Undersögelsen af den saaledes formede Ganes særskilte Knogler, saa 
