træffe vi (Tab. III, Fig. 1) paa Hovedets nederste Flade mellem Underkjævebenets to Side- 
grene (x) forfra baglil forst den bageste Deel af Overkjævebenenes Gummeflade med de fire 
bageste Tender. Til hver Side stiger derfra, parallelt med Underkjævegrenen den Klöft, 
der ovenfor blev anfårt at skille Overkjævebenets to Plader fra hinanden, Derefter fålger 
Ganefladen af den bageste af disse Plader. Den rækker (hvor den er betegnet med p) 
op under Aagbenet og over Pandebenets Tindingeplade, med hvilken den danner et stort 
aflangt Hul, som udentvivl tjener til Gjennemgang for Ganenerverne af det femte Nerve- 
par. Denne hele Flade er forholdsviis smal og löber parallel med Klöften paa Overkjæve- 
benets forreste-Rand, altsaa ogsaa med Underkjævens Sidegreen. — Hele den övrige Deel 
af den lange Gane — smal naar man seer hen til Hôiryggen alene, anseelig bred derimod, 
naar man tillige seer hen til de to Skraaflader — dannes paa hver Side af een eneste 
Knogle (u). Denne Knogle er paa det torre Skelet aldeles huul, bestaaer nemlig af to 
eller rettere tre tynde hvidt fra hinanden staaende Plader, hvoraf den ene netop danner 
Ganens nysbeskrevne Skraaflade, medens den anden danner den bageste Deel af Næse- 
hulens Sideveg og Gulv (synlig Tab. Il, Fig. 3, w), og den tredie langs Midtlinien vender 
mod den tilsvarende fra den modsatte Side. Sammenstødet mellem denne indvendige Plade 
og Ganepladen skeer selvfölgeligen netop paa selve Ganens Höiryg, og her staaer paa det 
macererede Skelet Adgangen vidt aaben til den indre Hule. Men her, ligesom paa Ind- 
siden af Overkjævebenenes Beenhvælvinger, er dette kun en Folge af, at Beenhinden og 
det af den styrkede Beennet er blevet oplåst og itubrækket. Den egentlige Adgang til 
Hulen ligger kun ved Sammenstédet mellem Ganepladen og Nesepladen, altsaa langs Be- 
nets bageste Rand, der vender lige imod Trommehulebenet (Tab. III, Fig. 1, N). 
Den indad mod Midtlinien liggende Plade synes at vere presset tet mod den til- 
svarende fra den anden Side. Böier man dem forsigligen ud fra hinanden (hvilket dog 
med Sikkerhed kun lod sig tilstrækkelig udföre paa det mindre, det Kongelige naturhist. 
Museum tilhörende, Hoved), seer man, at i Virkeligheden mellem begge Pladerne endnu 
ligger et andet lodret Pladepar og indenfor dette endnu et tredie, tyndt som Postpapiir. 
Det forstnevnte af disse langs Midtlinien skjulte Pladepar er aabenbart en Forlængelse af 
Ganens forreste Deel, der sagdes at tilhöre Overkjævebenets Ganeplade, men paa Afbild- 
ningen er betegnet med p; det inderste overordentlig fine, der kun kommer frem ved 
Ganens bageste Deel, tilhôrer Plougbenet og har udentvivl, som denne Knogles Sideplader 
overhovedet altid, i fuldkommen vedligeholdt Tilstand været sammenvoxet i Midtlinien. 
I Tydningen af disse Beendele opstaaer den Mislighed, at til at repræsentere de 
tre Ganeknoglepar: Overkjævebenene, Ganebenene og Vingebenene kun forefindes to be- 
stemt adskilte Knoglepar. Cuvier synes at have villet låse Opgaven saaledes, at han kun 
vilde have den bageste Knogles Næseplade betegnet som Vingebeen, dens to andre Plader som 
Ganebeen. Hans Ord ere nemlig fölgende: É 
