366 
hardt’s Skelet findes imidlertid ialt 51 Hvirvler, nemlig foruden de 7 Halshvirv- 
ler og 11 Brysthvirvler, endnu 8 Lendehvirvler og 25 Halehvirvler. | En 
saa stor Forskjellighed (46—51) kan ikke antages for individuel. Mangen Zoolog vil altsaa 
maaskee vere lilböielig til derpaa at begrunde en Artsforskjellighed; men dertil kan Afvigelsen 
neppe i og for sig berellige, med mindre det skulde vise sig, at ogsaa Cuvier’s Exem- 
plar har været aabenbarl ubeskadiget, saa at navnlig ved Halespidsen end ikke savnedes 
den sidste Hvirvel (der paa Reinhardt’s Exemplar viser sig som en neppe over 2‘ 
bred Beenkjærne) og alle de üvrige Hvirvler enten have været forenede indbyrdes ved de 
nalurlige Baand eller idetmindsle saa nölagligen passende sammen, at ingen mellemliggende 
Hvirvel nogelsteds kan antages al have manglet.  Saalænge herom ikke foreligger en be- 
stemt Angivelse, maa det være tilladt al anlage, at Cuvier’s Skelet har manglet 5—4 
eller idetmindste 3 Hvirvler, thi Afvigelser i Hvirvelantallet af 1 eller 2 forekomme ikke 
sjelden hos Delphinerne, større Afvigelser derimod neppe, idetmindste ikke ved et saa ringe 
Totalantal som Gangesdelphinens. 
I Hvirvelsöilens hele Længde vise Hvirvellegemerne de hos Hvaldyrene sæd- 
vanlige Forskjelligheder i Form og Störrelse, dog med den paafaldende Alvigelse, at Hals- 
hvirvlerne i alle Henseender ligne Rörhvalernes mere end Tandhvalernes i Almindelighed, 
navnlig end de egentlige Delphiners. De ere ikke alene, som Cuvier siger, ;lige saa be- 
stemt sondrede indbyrdes (distinctes) som hos noget andet Pattedyr og, skjöndt korte, 
temmelig stærke” — de to förste endog meget stærke — men hver enkelt af dem har de for, 
hver især bekjendte Characterer meget bestemt udtalte. Navnligen har Axis — i Sammen- 
ning med andre Hvaldyrs —en meget udviklet Tandtap (processus odontoideus), hvis 
hvælvede Ledflade dog vender mere mod Hovedet end mod Bugfladen, medens den for» 
reste Atlasbue i Midten er uddannet lil en tyk Plade, der lægger sig tilbage over Axis, 
med en til Tandtappens svarende Ledflade. — Paa den 3die, 4de, 5te og 6te Halshvir- 
vel er Legemet kun lille saavel i Breden som i Hôiden, men — i Modsetning til de andre 
Delphiner, i Lighed derimod med Bardchvalerne — vise sig her de almindelige nedre 
Tvertappe stærkt udviklede. Cuvier har allerede gjort opmærksom paa dem med de 
Ord: „der findes en anden Række Tverlappe, gaaende ud fra den fjerdes, femtes og sjet- 
tes Legeme, og de fra den sjelles ere længere end de egentlige Tyertappef.  Hertil kan 
jeg endnu füie, at de i Grunden allerede findes paa den tredie Halshvirvel, forsaavidt 
nemlig, som dennes Tverlap er saa bred ved sit Udspring, at den staaer i Rekke saavel 
med de nedre som med de üvre Tvertappe og derhos har et (riglignok meget lille) Hul, 
altsaa i Virkeligheden danner en Ring, i Lighed med de fölgende Hvirvlers nedre og Ovre 
Tvertappe tilsammen (see Tab. I, Fig: 2), der kun ere al betragte som de forbenede 
Stykker af den iôvrigt bruskede eller senede Ring, der paa hver Side omslutter Arteria 
vertebralis eller det den hos Hvaldyrene repræsenterende Blodkarnet. Paa Reinhardt’s 
