368 
stykke, er det, at de allerede omtalle övre Tverlappe udgaae; de höre altsaa ganske til 
Buedelen, hvorimod de nedre Tvertappe höre Hvirvellegemet til. Den anden og tredie 
Halshvirvels Tvertappe komme altsaa, ifolge den givne Fremstilling, med deres brede Rod til 
at tilhöre saavel Buedelen som Legemet. - 
I Modsetning til den sidste Halshvirvel ville vi strax stille een af de forreste 
Lendehvirvler og dernæst betragte disse to Formers gradvise Overgang til hinanden gjen- 
nem Brysthvirvlernes Række. I Sammenligning med Halshvirvlerne udmærke Lendehvirvlerne 
sig som sedvanligt: 1) ved Legemets og Torntappenes langt overveiende Styrke, 2) derved, 
at Buedelene sidde paa lige Höide med deres egne Hvirvlers Legemer; 3) derved, at Skraa- 
tappene (prosessus obliqui autorum) ere rykkede op paa Buedelen ved Torntappens Udspring 
og 4) Tvertappene ikke alene i samme Grad som Torntappene have vundet i Styrke, men 
derhos ere rykkede ned. fra Buedelen til selve Legemets udvendige stumpe Rand. 
Hvorledes det førstnævnte. Forhold gradviis udvikles gjennem Brysthvirvlernes 
Række, behåver ingen nærmere Beskrivelse og kan tildeels skjônnes af Figuren (Tab. I, 
Fig. 2); Buedelens forandrede Stilling kan betragtes opnaaet derved, at Hvirvlernes stedse 
forôgede Størrelse i Rækken forfra bagtil paa Torntappene er stærkest fortil, paa Lege- 
merne stærkest bagtil. Större Opmærksomhed ville de to sidstnævnte Forhold, skjöndt 
deres Udvikling skeer her ganske som hos Delphinerne i Almindelighed , antages at for- 
ijene paa Grund af, at nelop disse Forhold i senere Tid ere paavisle som afgjörende til 
den rette Tydning af Hvirveltappene overhovedet. 
Til rette Forklaring af det under 3 nævnte Forhold har Retzius*) gjort opmærk- 
som paa Nödvendigheden af at skjelne — saaledes som tildeels allerede er skeet af en- 
kelte ældre Anatomer — imellem to Formdele, hvoraf de saakaldte Skraatappe (processus 
obliqui) paa Lendehvirvlerne kunne siges at være sammensalte, nemlig: 1) Vorletappene 
(processus mammillares) og 2) de virkelige Ledtappe (proc. articulares). Den gode 
Begrundelse af denne Adskillelse viser sig hos Gangesdelphinen, som hos maaskee alle 
andre Hvaldyr, meget tydeligt. Ved at betragte Rygraden fra oven (Tab. III, Fig. 3) 
finder man Vortelappenes Række at begynde meget bestemt (m) paa den 5te Brysthvirvel 
(12), tæt udenfor, men dog tydelig adskilt fra, den forreste Ledlap (a), ligesom ogsaa 
ikke mindre tydelig adskilt fra Tvertappen (¢), paa hvilken Ribbenets Knop (twberculum: c) 
har sit Fæste. Allerede paa de nærmest fölgende Hvirvler rykke den forreste Ledtap og 
Vortetappene nærmere sammen, og den förstes altid kun lave Forhôining svinder derhos 
meer og meer, saa at den allerede. paa den fjerde eflerfölgende Hvirvel i Virkeligheden 
kun er given som en aflang Ledflade paa Indsiden af selve Vortelappen. - Dette For- 
*) Kongl. Vetenskaps Akademiens Handlingar 1848. II Haft. Om rätta tydningen af sido-utskotten pa 
rygg- och ländkotorna hus Menniskan och Däggdjuren; af A. Retzius, Stockholm 1850. &vo. 
