371 
de paa alle de efterfélgende, hvorimod nye Rækker af Tappe træde stærkt frem, der grad- 
viis have udviklet sig langs de foranliggende Halehvirvler. 
Paa de egentlige Halehvirvler altsaa tiltage Hvirvellegemerne i Tykkelse indtil den 
Yde, hvorefter de atter aftage, dog först ret mærkelig fra den 12te af. Buedelen derimod 
med Torn- og Vortetappene aftager i hele Rækken, saa at paa den sidste af disse Hvirvler 
netop kun endnu en ganske lav lille Beenbro er tilbage som et Spor deraf. Hvorledes 
under denne gradvise Svinden Torntappene blive forholdsviis bredere (eller rettere stôrre 
i Lengderetningen) , og Vortetappene blive forholdsviis tykkere medens de samtidig igjen 
rykke dybere ned, vil kunne kjendes paa Afbildningen (Tab. I, Fig. 2). 
See vi derfra hen til Blodbuerne eller de nedre Hvirvelbuer, da er den 
forste af disse (mellem den 27de og 28de Hvirvel), som saa ofte hos Hvaldyrene, vidt 
aabenslaaende eller, med andre Ord, skilt i sine to Sidehalvdele, og derhos aldeles usym- 
metrisk. Paa venstre Side er den kort og bred (Tab. I, Fig. 2) og naaer med sin nederste 
Rand neppe ind under det fölgende Hvirvellegeme; paa den höire Side derimod sidder den 
ikke alene i det Hele noget længere tilbage, men forlænger sig med sin nederste Deel 
endog heelt hen til den anden Blodbue og fæster sig til samme. Den tredie Blodbue er 
den længste; de paafölgende aflage lidt efter lidt, og den 14de, mellem den 40de og 41de 
Hvirvel, er omsider netop kun kjendelig som en 2-3“ höi Bruskbue (omkring den vistnok 
allerede meget lille Halepulsaare) med en Beenkjærne i hver af sine Sidedele. 
Blodbuerne omslulte, som bekjendt, den store Halepulsaare, Forlængelsen af Aorta, 
hvorfra en stor Green stiger op paa begge Sideflader af hvert Hvirvellegeme. Paa de 8 
forreste Halehvirvler gaaer denne Green bag Tvertappen, paa de 5 efterfålgende igjennem den. 
Dens Fure bliver stedse dybere i Hvirvelrækken bagtil; men Tvertappene ere midlerlidig 
gradviis aftagne saa stærkt i Höiden, at de omsider kun tage sig ud, paa Øde—12te, som 
en gjennembrudt, paa det 13de som en fuldstændig lille Beenbro. Fra den sidste egent- 
lige Halehvirvel af gaaer Pulsaaregrenen end mere i Dybden og gjennem selve Hvirvel- 
legemet. Imidlertid hæve sig i Halehvirvlernes Rækkefålge to andre Taprækker, hvilke jeg 
ikke troer at burde tyde som processus accessorii, skjöndt jeg ingen andre har fundet, 
der kunde svare til disse. Jeg vil kalde dem Haletappene (processus caudales). De have 
Form af Længdekamme, hvoraf den ene ligger ovenfor, den anden nedenfor Tvertappene. 
Den førstnævnte Række af disse Haletappe begynder paa den 5le Halehvirvel tæt oven- 
og bagfor Tvertappen; rykker paa de efterfålgende stedse höiere opefter, indtager hele 
Længden af Hvirvellegemet, men udhules meer og meer dybt af Arterierenden. Den nedre 
Række Haletappe begynder ligeledes paa den 5te Halehvirvel i Form af en Grændseknop 
for og bagved den nederste Deel af hver Arterierende, men antager meer og meer, jo læn- 
gere bagtil, Form af aabne Brobuer og ved den 12te Halehvirvel omsider af luk- 
kede Beenbroer. 
47* 
