Istedelfor Nebhvalskelettets meest fremstikkende Egenheder: 4) det höist usedvan- 
lig ringe Ribbeensantal (9 Par til et Hvirvelantal af 55), Brystkassen siddende meget tet 
op til det tunge Hoved, idet alle Halsens 7 Hvirvler ere sammenvoxede til een Beenblok, 
2) den i Modsætning til Halsen og Brystet paafaldende lange Lendeegn, betydelig længere 
end Hals- og Brystegn tilsammen og næsten lige saa lang som hele Halen, og 3) de ikke 
mindre paafaldende hôie og svere Torntappe — træffe vi hos Gangesdelphinen 1) et meget 
sædvanligt Ribbeenstal (11 Par til 51 Hvirvler), Brystkassen nelop usædvanlig (i Hvaldyre- 
nes Orden) langt fra Hovedet paa Grund af Halsens Længde (kun 113 Gang kortere end 
hele Hvirvelsöilen, hos Næbhvalen omtrent 28), Halshvirvlerne derhos stærkt udviklede og 
bevægelige med hinanden indbyrdes ; 2) Lendeegnen kun noget over dobbelt saa lang som 
Halsen (4), netop kun lige saa lang som Brystet og kun omtrent 2 (485) af Halen, 
endelig 3) Torntappene lave, ikke alene i Forhold til Næbhvalens, men Ul alle egentlige 
Delphiner overhovedet. 
Alle disse Forskjelligheder tyde hen paa en heelt forskjellig Levemaade hos Gan- 
gesdelphinen og Næbhvalen. Denne characteriseres i sin Hvirvelséile som en udmærket 
Svémmer, thi Torntappene saavelsom Tvertappene tjene ogsaa i Lendeegnen til Fæste for 
Halemusklerne, dem, hvorved Kroppen skydes frem i Vandet, og Halsens Korthed og Ube- 
vægelighed er en væsentlig Belingelse for Hovedets og dermed hele Kroppens sikkre Gjen- 
nemskæren af Havets Bålger; Gangesdelphinen derimod characteriseres som et Hvaldyr, 
hvis Svömmekraft er indskrænket og hvem en vis Bevægelighed af Hovedet med det lange, 
spidse Næb derhos er bleven indrémmet. 
Söge vi at gjenfinde disse Platanistaskelettes Characlerer blandt de övrige 
Hvaldyrgrupper, forsaavidt deres Beenbygning kjendes, da træffe vi dem snart og lettelig 
igjen hos Hvidfisken og den saa meget nærstaaende Narhval. Ogsaa Hvidfisken og 
51 Hvirvler (Narhvalen 52), 11 Ribbeenspar (Narhvalen endnu et ufuldkommen 12te); og- 
Narhvalen have en forholdsviis lang Hals, og ogsaa disses (idetmindste Hvidfiskens) Hals- 
hvirvler ere aldrig sammengroede, allid forenede ved Ledfôining *). 
En meget mærkelig Omstændighed herved er endnu den, at Tandtappen hos Hvid- 
%) Saaledes har jeg fundet det paa alle de Hvidfiskeskeletter, jeg har havt Leilighed at undersöge, og an- 
derledes har, saavidt mig bekjendt, heller ingen Anden fundet det. Paa Narhvalskeletter findes un- 
dertiden et Par af de forreste Halshvirvler sammengroede, ligesom paa Vaagehvalen undertiden den 
2den med iste eller 3die. Men disse ubestandige Sammengroninger findes ingenlunde fortrinsviis paa 
ældre Skeletter og kunne altsaa aldeles ikke tjene til Stôtte for den, idetmindste som en almindelig 
udtalt, fuldkommen urigtige Sætning, at hos Hvaldyrene Halshvivlernes Sammengroning skulde være 
en Fålge af Alderen. At tvertimod den modsatte Sætning er den rette gjeldende, den: at den nor- 
male Sammensmeltning af Halshvirvlerne hos de fleste Hvaldyrarter allerede viser sig i deres bruskede 
Tilstand — vil i en fölgende Afhandling (den syvende af mine Undersøgelser over Hvaldyrene) udfür- 
ligen vorde gudtgjort som Resultat af en lang Undersôgelsesrække. 
