46 



ligger til Grund for Terniiternes Samfund, vilde jeg allerede af physiologiske Grunde 

 antage for i höjesle Grad sandsynligt. Hos den lier omhandlede Termit, den eneste, af 

 hvilken jeg har liavt et tilstrækkeligt Materiale til min Disposition, har jeg imidlertid ogsaa 

 i Bygningen kunnet erkjcndc en saadan Forskjel mellem Larver og Arbejdere, at jeg ikke 

 kan betvivle, at disse udgjorc en ligesaa selvstændig Form som hos Myrerne. Jeg skal 

 her især lægge Vægt paa, at Arbejderens lludskelet er langt mere udviklet og at 

 der gaaer en Forskjel igjennem Bygningen af alle Munddelene , men som ikke kan 

 tydeliggjöres uden udforlige Afbildninger; kun eet Forhold lader sig med Korthed og 

 Bestemthed angive: at de to Tænder, der ende Kjæbernes indre Flig, hos Larven cre 

 adskilte ved en tilrundet Bugt, medens den ydre Tand hos Arbejderen Csom hos Soldalen) 

 er trængt saameget ind over den indre, at Bugten bliver skarpt tilspidset i Bunden. Der- 

 som man altsaa videre udforer Sammenligningen mellem Piezat- og Termit-Staten, saa 

 anseer jeg det for meget sandsynligt, at begge ville findes i det Væsentlige at foje sig 



Lcjligliod at bringe en cgcii Slags Tciiiiil-Soldater i Erindring, der fortjene slûrre Opmærksonilied 

 end liidtil er blevet dem til Deel: saadanne nemlig, der med et umaadcligt stort, især forlænget 

 Hoved forbinde betydeligt forlængede, tynde og saa svagt krummede 51andibler, at de, naar de lukkes, 

 liomnie til at krydse binanden et kort Stykke ovenfor Uoden. De Geer bar afbildet en saadan Soldat 

 (Mcm. VII, 25. Tab. 37. Fig. 7-8). Der udfordres kun ringe Indsigt i Mandibel-Mekanismen 

 overbovedel for at indsee, at en Dannelse, som den ber er tilstede, ikke fortrinsviis kan være bestemt 

 til at bide med; ogsaa er det for allurede omtrent et .\arbundrede siden opdaget, men bar bidlil 

 kun for Faa været bekjendl, al Mandiblcrne af denne b'urm meget mere ere at betragte som Bevæ- 

 gelsesredsUabcr , navnlig som en Slags Sp r i ngcstokkc. Saalængc er det nemlig i denne Tid siden 

 nt den dygtige Naturforsker Daniel Rolander foretog sin Surinamske Kejse, paa hvilken ban ogsaa 

 flittigt iagttog Termiter, og de Angivelser, bans Rejsebeskrivelse (Diarium Surinamicum, 

 SIscr. paa onitr. 700 Sider i Fol. i den bot. Haves Bibliotbek) indeholder om den lîrug, ban saac 

 en flig langbovedet Soldat gjore af sine Mandiblcr, ere af en saadan Art, at der ikke bliver Rum 

 tilovers for nogcnsombelst Tvivl angaaende Iagttagelsens Paalideliglied. lian ytlier sin Forundring 

 over en saa paafaldcnde og fremmed Anvendelse af et Organ, der borer til .Hundens Dele (saltus .... 

 guos quiilem dum priinum observavi, an oculis pdcndum essel , ncc ne, hwsllare videbar), og skildier 

 derpaa Dyrets Frcmgangsniaade, som han gjentagne Gange bar iagttaget den, saaledcs: Mechanismus, 

 quo ad sallus commillendos ulebalur, ralde simplex sed efpcax erat, el qiiidem, ut ipsi saltus, ab otnni 

 melhodo, haclenus nota, saltus faciendi diversus. Antequam illinn pcnitius describere possim, vcrbo 

 dixisse sufpcil, denles hiiic animalculo esse rectos cl ferme longiludine corporis; adeoque inter singula 

 animalia, ralione marjnitndinis siiæ , dentes marimos habet. Locus posit ionis , scu in quo animalculum 

 versatur, sil solidus, durus el wqnalis. Cum jam sallum mcdilatur, dentes, in formam crucis compO" 

 silos, ni apices nlriuqne promineanl , in locum positionis inclinai et inpgit , illosque simul , corpore 

 cernuo incumbcns , cum itnpelu refleclit alque distendit , nt lotum animalculum in allum fcrahir alque 

 in alium locum décidai. Hune mechanismum, qui oculis nudis clarc videri potest, promlissime exse- 

 quilur , ul inter brecissimam temporis parlicnlam sallus plurimos facial. Quanta ti cl fort itudine in 

 allum se Irudal , præter alia, e sequenti, a me institut o, expérimenta conslarc potest. Lagenæ vilreæ, 

 spithamani lonqæ el vini sacchari combusti plenæ , immiltebam nonnulla ex his animalcuUs. Singula 

 eorum mox fundum lagenæ pelcbant , quem atlingentia Saltum inde tanla vi faciebant , ut per vmum 

 sacchari fcrrenlur ad summilatem seu oripcium liigcnæ. Satis din in rino vivebanl et saltus ejusmodi 



