54 



Staaer saaledes Skjoldenes Udvikling endog tilbage for hvad der finder Sted hos 

 Coroloca, saa ere derimod de iiudagtige Parlier langt mere sondrede og udprægede. Den 

 forreste (bagud vendte) Deel af tredie, fjerde, femte og sjette Bugled er saa stærkt op- 

 höjet og saa skarpt afsat, at (den opadvendte Deel af) Bugen faaer et ribbet Udseende, 

 iiaar den betragtes fra Siden. Endvidere ere de allerede hos Coroloca hvælvede Sidedele 

 af tredie, fjerde, femte og sjette Rygled her uddannede i en saadan Grad, at de faae et 

 blæreagligt Udseende. 



Den væsentligste Forskjel i Bagkroppens Dannelse hos begge Slægter ligger imid- 

 lertid deri, at Ryg- og Bugleddene hos Coroloca uden Afbrydelse fortsættes over i hver- 

 andre paa Siderne, medens disse hos Spirachllia (idelmindste hos Hunnen) paa tredie, fjerde 

 og femte Led stode sammen i en hudagtig Dannelse, som uagtet sin store Ejendommelig- 

 hed dog kan betragtes som en særegen Udvikling af det ophojede Partie, der lios de 

 fleste Staphyliner bcgrændser Rygleddene paa Siderne. Denne Dannelse bestaaer i en 

 kegleformig, fortil af en Chitinliste understöttet. Fortsættelse, der bærer et anseeligt, to- 

 leddet, cylindrisk Redskab, og af en pæreformig Opsvulmning ved Roden af den kegleformige 

 Fortsættelse paa fjerde og femte Led. 



Hele Bagkroppen er beströet med Chitinpunkter og enkeltstaaende korte og fine 

 hvide Haar. Aandehullerne og Tracheerne forholde sig som hos Coroloca. 



Spirachllia Eurymedusa synes at forekomme sjeldnere. „Jeg har", siger Hr. Prof 

 Reinhardt i en mig meddeelt Notice, „kun fundet den i to Termit-Reder, som jeg under- 

 sögte i Juni 1851; senere har jeg forgjæves sögt den lige til min Afrejse fra Lagoa 

 Santa i Slutningen af April 1852. Jeg fandt en fem til sex Exempiarer i hver af disse 

 Reder; men da jeg dengang havde mindre Uvelse i at söge efter disse Dyr, er det ikke 

 usandsynligt, al jeg kun har faaet den ringere Deel af de Individer, der virkelig befandt 

 siff i Reden". 



Foruden den ringe Grad af Fasthed i Hudskolettet, den runde Tunge, den i en 

 omböjel Krog endende indre Kjæbcflig, de smalle, mod Brystets Sider udskudte Baghofter, 

 de frie Trochantiner , Aandehuliernes ringe Störrclse og manglende Peritremer og de 

 svage, sparsomt forgrenede Tracheer, der vidne om en ringe Respiration, er det fornem- 

 melig i Bagkroppens mærkvæ^'dige Dannelse, at begge Slægter tilbyde Ligheder med 

 hverandre : 



den er næslen ubevægelig; den er af en uhyre Storrelse; den er hud- 

 agtig; den er bojet opad og forefter over Dyrets Forkrop, og den er sammen- 

 voxet i Indbojningen. 



