140 



bestemme den aarlige Forandring og Epochen for Maximum eller Minimum, hersker en 

 saa systemalisli Gang, at man iklie kan tvivle om, al den indeholder en Tilnærmelse til 

 Sandheden, saavidt som de enkelte Iagttagelsers slorre eller mindre Nöjaglighed tillader. 



Jeg har allerede forhen bemærket, at naar man af Constanterne io, y, s, som 

 höre til Epochen <„, beregner Inclinationen for el Tidspunkt i det forlöbne Aarhundrede, 

 paa et Punct, hvor Inclinationen til samme Tid er observeret, saa finder man næsten uden 

 Undtagelse den beregnede Inclination betydelig slorre end den observerede, hvilket sees 

 af folgende Tabel. 



Omendskjöndt de ældre Observationer vel ikke ere saa nojaglige som de nyere, 

 paa Grund af Instrumenternes og de anvendte Methoders mindre Hensigtsmæssighed, saa 

 kan denne almindelige Overeensslemmelse neppe være tilfældig; og man kan vel med fuld 

 Sikkerhed paastaae, at Inclinationen i Paris i Aaret 1671 ikke kan have været 82" 37', 7. 

 Desuden vilde, naar y er negativ, s positiv, Inclinationen for negative Værdier af t—to 

 voxe i det Uendelige, hvilket er umuligt. Heraf folger altsaa, at den i det Foregaaende 

 anvendte Række ikke kan tilfredsstille ældre Observationer, med mindre man tilföjede et 

 fjerde Led, som er afhængigt af den tredie Potenis af Tiden, med en positiv constant 

 Factor. Sælter man for Kortheds Skyld t—t„ 



« = «0 + 2/P+ st- + Mr''. (a) 



T, saa vilde Ræ'kken have folgende Form: 



Ere Constanterne bestemte af en Observationsrække, der strækker sig over et 

 Tidsrum af 30 Aar eller mere, saa kan man anläge, at i„ og y ere temmelig nöjaglig 

 bekjendle, hvilket ogsaa kan sees af de ringe sandsynlige Feil ved disse, der ved de 



