144 



skjellige Steder, af forskjellige Iagttagere og med forskjellige Instrumenter, at antyde, at 

 de i det mindste ere en rue Tilnærmelse til Sandheden. Jeg troer altsaa, at man heraf 

 tor slutte: 



1) At i det midiere Europa indtraf Maximum af Inclinalionen i den sidste Fjerde- 

 deel af det 17de Seculum. 



2) At dens Minimum vil indtræffe henimod Slutningen af indeværende Seculum. 



3) At den hele Periode fra Maximum til Minimum er lidt over 200 Aar. 



4) At den hele Variation ej vil synderlig overstige iO Grader, nalurligviis mere i 

 de sydlige, mindre i de nordlige Egne af Europa. 



5^ Al den slörste aarlige Aftagelse er indtruffet et Par Decennier for nærværende 

 Seculums Begyndelse. ^ 



Fremdeles seer man, at Epochen T for Minimum ogsaa efter denne Beregning 

 indtræffer tidligere paa de ösllige end paa de vestlige Puncter. 



Sammenstiller man de efter disse Formler beregnede Inclinationer i London og 

 Paris, vise disse hen paa et andet mærkeligt Resultat. 



Antager man end den ovenstaaende Forskjel imellem Inclinationen i London og 

 Paris i den forste Trediedeel af det forlobne Aarhundrede usikker indtil en Fjerdedeel 

 Grad. saa er dog saa meget uomtvisteligt, at denne Forskjel har mærkelig tiltaget i dette 

 Seculum. Heraf folger, at de isokliniske Linier for Inclinationerne 70'' til 11° i det vest- 

 lige Europa tilforn have dannet en stump Vinkel med Meridianen igjennem Paris fra Nord 

 mod Ost, istedetfor at den nu danner en spids Vinkel med samme. Inclinationens Foran- 

 dring kan altsaa ikke forklares af Systemets Bevægelse fra Ost mod Vest, som nogle 

 Physikere have antaget, men af Liniernes forandrede Form. Dette er i endnu hojere 

 Grad Tilfældet med Systemet for de isogoniske Linier (Linier, som höre til samme Decli- 

 nation), hvis Form endnu mere er forandret. 



