1()3 



Ârago antager med Morlet (I. c. p. 353), al man af denne den niagneliske Æqua- 

 lors formeentlige translaloriske Bevægelse mod Vest kan forklare alle Forandringer af 

 Inclinalionssysteinel. Thi, hedder det: „si l'on appelle latitude magnétique d'un point, la 

 „distance angulaire de ce point à la ligne sans inclinaison, mesurée sur le méridien mag- 

 „nétique, considéré comme un grand cercle, on trouvera en général, suivant Mr. Morlet, 

 „que l'inclinaison de l'aiguille diminue là, où le mouvement de translation de l'équateur 

 „tend à diminuer la latitude magnétique; et qu'elle augmente, au contraire, partout où 

 „la latitude magnétique s'agrandit."*) Ved den magnetiske Meridian, paa hvilken den 

 saakaldte magnetiske Brede skulde maales, maa man forstaae den Curve, som en Magnet- 

 naals Middelpunct vilde gjennemlöbe, naar man bevægede den i saadan Retning, at Naa- 

 lens Retning overalt var Tangent til Trajectorien. Men denne Curve er hverken lodret 

 paa den magnetiske Æquator og heller ingen Storcirkel; og hvorledes den magnetiske 

 Brede skulde maales paa denne uregelmæssige Curve er mig uforstaaeligt. A. troer endog, 

 at muligen Declinaiionens Forandringer kunne forklares af denne den magnetiske Æqua- 

 lors formeentlige tilbagegaaende Bevægelse. 1 Arago's samtlige efterladte Værker 4de Bind 

 (Tydske Udgave af Dr. liankel, S. 429) yttrer han dog, at man nu antager, at denne 

 Bevægelse af den magnetiske Æquator er forbunden med en Formforandring. Denne 

 Morlets Forklaring over Aarsagen til Inclinationens Forandring over hele Klodens Overflade 

 oplyser i Grunden aldeles Intet. To Isokliner, der hore til forskjellige Inclinationer, kunne 

 ikke skjære eller berore hinanden i noget Funct; thi i et saadant Punct maatte Inclina- 

 tionen have to forskjellige Værdier, hvilket er umuligt. Naar altsaa en saadan Isokline 

 forandrer sin Beliggenhed eller Form , saa maae de nærmest liggende undergaae en lig- 

 nende Forandring, og saaledes fremdeles igjennem hele Systemet. Hvad enten den 

 Isokline, hvis Forandringer man har undersögt, horer til Inclinalionen O' eller til hvilken- 

 sonihelst anden Vinkel, saa har man bloi sagt, at den ene forandrer sig, fordi en anden 

 forandrer sig. Men Spörgsniaalet er, hvad er Aarsagen til denne Forandring saavel hos 

 den ene som hos den anden? 



Uagtet nu lir. Arago har anerkjendt, at Isoklinerne forandre deres Form, og 

 uagtet denne Formforandring er Aarsagen til, at de to Knuder have bevæget sig mod 

 Vest fra 1780 til 1827, imedens andre Puncter i denne Isokline have bevæget sig mod 

 Ost, og uagtet man af denne undulatoriske Bevægelse ligesaalidt kan slutte sig til en 

 translatorisk Bevægelse, som af den bôlgeformige Bevægelse paa Overfladen af et stille- 

 slaaende Vand, i hvilket man kaster en Steen, til en progressiv Bevægelse i Vandpartik- 

 lerne, saa har dog Hr. Academiker A. T. Kupfl^er i Petersburg i 1827 (den Gang Professor 



*) Imidlertid tilslaacr han, at der findes flere Steder, f. Ex. Tenerifl"a , Ny-Holland og flere, som ere 

 Undtagelser fra Regelen. 



21* 



