164 



ved Universitetet i Kazan) i en Afhandling i Ann. de chimie et de physique T. 35, p. 231, 

 liltraadt denne af Arago og Morlel fremsatte löse Gisning om den magnetiske Æquators 

 translatoriske Bevægelse mod Vest, og den deraf udledede Aarsag til ikke alene Inclina- 

 tionens, men endog Declinationens Forandringer (p. 235). Ja han er endog kommen til- 

 bage til denne uholdbare Forklaring i Nov. 1853 i en Tilsats til et Brev fra mig, aftrykt 

 i Bulletin de la Classe physico-mathématique de l'Acad. Imp. des sciences de St. Peters- 

 bourg T. XII. Nr. 16, 17, S. 270. iblandt flere ligesaa uholdbare Paastande i den oven- 

 omtalte Afhandling af 1827 forekommer ogsaa den, at han vil benægte Tilværelsen af det 

 vestlige Declinalionssystem imellem Baikal Soen og Öen Sachalin i det stille Hav, uagtet 

 dets Tilværelse er beviist ved Iagttagelser af Islenicf i 1768 og 1769, af Billings i 1788, 

 af Baron Wrangel i 1820, af Due og Erman i 1829, og af Fuss i 1831. Ligeledes vil 

 han benægte Tilværelsen af Magnetpolen b i det nordlige Ishav, fordi Wrangel og Anjou 

 der have paa Ishavet iagttaget betydelige ostlige Declinationer. Disse Indvendinger vise 

 alene, at Hr. K. den Gang kun har havt et overfladisk Bekjendtskab med den hele Masse 

 af ældre Iagttagelser over de magnetiske Phænomener, saavelsom til mine paa sannne 

 grundede Undersögelser. 



Gauss's fortræffelige Undersögelse har, stöttet paa theoretiske Principer af de for- 

 haandenværende Iagttagelser, udledet Formler, som indeholde visse Conslanter, ved hvilke 

 man kan beregne Störreisen og Retningen af den magnetiske Resultante for ethvert Punct 

 paa Jordens Overflade for en vis Epoche. Men Formlerne kunne ej give Resultaterne 

 nöjagtigere, end de Iagttagelser, hvoraf Constanterne ere udledede. Da Iagttagelser mang- 

 lede i mange Regioner, hvor man ikke kunde undvære dem, især i den sydlige kolde 

 Zone, saa maatte man söge vilkaarligt at gjettg saadanne. Folgen heraf er, at den 

 Gaussiske Theorie har udslettet Systemels Duplicitet i Nærheden af Sydpolen. Hvor meget 

 de beregnede Curver afvige fra Sandheden, kan man see af Sabines „Contributions to 

 terrestrial magnetism" i Philos. Trans, for Aaret 1844 Plate XIII, hvor de af Rosses Iagt- 

 tagelser og af Gausses Formler beregnede isodynamiske Linier ere sammenlignede. Con- 

 stanterne gjælde desuden kun for en bestemt Epoche, og maae fölgelig for folgende Aar 

 udledes af nye Iagttagelser. 



Den oprindelige Aarsag til disse Forandringer i Jordens magnetiske System maa 

 vel være en Virksomhed af mægtige (maaskee electro-galvaniske eller thermo-electriske) 

 Kræfter i Jordens Indre. Den næste Folge af denne Virksomhed er Forandringerne i 

 Beliggenheden, og maaskee i Intensiteten af de fire magnetiske Regioner, Middelpuncter 

 eller Poler (hvad man vil kalde dem). Disse kunne bestemmes ved Iagttagelser. Disse 

 Kræfter synes ogsaa at være Hovedkilden til Polarlyset, som har sit Udspring fra disse 



