165 



Puncter, fornemmelig fra Puncterne B og A. En slörre eller mindre Virksomhed i disse 

 Kræfter frembringer paa een Gang Lysphænomenet og Uroe i de magnetiske Apparaters 

 Stand, saavelsom Polarlysets forskjellige Perioder, i hvilke det er hyppigere, eller næsten 

 forsvinder. Vil man altsaa haabe at nærme sig til den forste Aarsag, maa man anerkjende 

 disse fire Puncters Tilværelse, og af fortsatte Iagttagelser forfolge deres Bevægelse. Dette 

 er den eneste Vej, paa hvilken man kan haabe at nærme sig til Gaadens Losning. Efter 

 min Formening er delte et af de interessanteste Problemer i Jordens almindelige Physik. 



SIutDingsbemærkning. 



Da det er vanskeligt af de i foranstaaende Undersögelse fundne fire magnetiske 

 Convergenlspuncters Bevægelser at faae en anskuelig Forestilling om Magnetaxernes Bevæ- 

 gelser og Beliggenhed i forskjellige Tidspuncter, saa skal jeg endnu tilföje folgende 

 Bemærkninger. Forestiller man sig en ret Linie imellem Magnetpolerne ^ og ß som en 

 Magnetaxe, saa vil en Perpendiculær fra Jordens Middelpunct paa denne Axe træffe Jor- 

 dens Overflade i et Punct, som jeg vil betegne med C, hvis foranderlige Beliggenhed for 

 forskjellige Tidspuncter saaledes kan bestemmes. Er a Afstanden af Polen B fra Jordens 

 Nordpol, X deres Længde ost Greenwich, a' Afstanden af Polen A fra Jordens Sydpol, 

 A' dens Længde, og betegnes Jordens Nordpol med P, saa er i den sphæriske Triangel 

 EPA Siden PB =■ a, PA = 180° — «', den mellemliggende Vinkel BPA = 1 — I'. Heraf 

 beregnes den tredie Side BA = r, samt Vinklerne PBA og PAB. Betegnes Axens Excen- 

 tricitet med «, saa er, naar Jordens Radius antages som Eenhed, f = cos(|7'). I Trian- 

 gelen PAC ere Siderne PA = 180" — «', AC = \y og den mellemliggende Vinkel PAC 

 bekjendtc, hvoraf findes Siden PC og Vinklerne APC, samt PCA. Længden af Punctet C 

 er da = A + APC = ^, dets Afstand fra Nordpolen PC og dets Brede = 90° — PC = (p. 

 Da Magnetaxen ligger i det Plan, som kan lægges igjennem Puncterne A, C, B, saa er 

 180° — PCA = D den Vinkel, som dette Plan danner med Meridianen igjennem C mod Ost. 

 Paa samme Maade kan Beliggenheden af den svagere Magnetaxe ah bestemmes. 



Omendskjönt Convergentspuncternes Beliggenhed er noget forskjellig fra de egent- 

 lige Magnetpolers, især hvad den svagere Axe angaaer, saa vil man, om man end i 

 Beregningen sætter denne ubekjendte Forskjel ud af Betragtning, dog derved erholde en 

 tilnærmet Forestilling om Bevægelsens Art. Af de foregaaende Bestemmelser af Beliggen- 

 heden af Puncterne ^ og ß har jeg beregnet deres Sted for de i nedenstaaende Tabel 



