192 



saitinie Maade ligeud til Spidsen (med 35 Par); men i den ydre Række aftage de bral i 

 Störreise; fire vise vel endnu Sugekoppen ganske lydelig med en ringe udviklet Hornring, 

 men derefter folge Papiller, der ere meget lave, men temmelig tykke i Roden, ligeud til Spidsen. 



Hos de nævnte sex Arter er der ingen iöinefaldende Forskjel mellem venstre og 

 höire Bugarm nedenfor det Partie af Armen, der liar undcrgaaet hin særegne Omdannelse, 

 men hos LoUgo media Lin., der mangler Sugekopper paa Mundfligene og derfor er af Gray 

 bleven opfort som en egen Slægt under den mindre anvendelige Benævnelse af Teulhis*), 

 er dette derimod Tilfældet (Fig. 1), idet den venstre Arm nedenfor hint Partie, der iövrigt 

 ikke afviger synderligt fra det hos Loi. Forbesii og Loi. vulgaris beskrevne, helt igjen- 

 nem er udrustet med ganske smaae Sugekopper, medens den hoire bærer store. Den 

 ydre Kjönsfoi'skjel mellem Hannen og Hunnen er altsaa her endnu större end ved nogen 

 af de andre Arter, og vi kunne derfor saa meget lettere afgjöre Uenigheden imellem 

 D'Orbigny og Verany angaaende denne Arts Forhold til den af Sidstnævnte opstillede Loi. 

 Marmoræ. Saavel i sit slörre i Forening med Férussac udgivne Værk over Cephalopo- 

 derne, som i sin „Mollusques vivanis et fossiles" paastaaer nemlig D'Orbigny, at Hunnerne 

 til vor Art ere de kortfinnede Former, hvilke Verany har kaldt L. Blarmoræ, og Hannerne 

 derimod saadanne langfinnede Former, som Lamarck benævnie Loi. subulata; men denne 

 Paastand vise de ovennævnte Kjonsmærker at være aldeles urigtig, idet der forekommer 

 Hanner og Hunner af begge disse nævnte Former og af alle Overgange imellem dem 

 Jeg kan fölgelig ikke give D'Orbignys Anskuelse Medhold , men kan dog heller ikke 

 med Verany betragte disse to Former som to forskj eilige Arter, da jeg i en Række af 13 

 Individer finder saavel alle Overgange som ogsaa et bestemt Forhold imellem Bagkroppens 

 og Finnens Forlængelse og det hele Dyrs Störreise, hvorfor jeg skulde være tilböielig 

 til at betragte disse ydre Forskjelligheder som Udtryk for en mere eller mindre afsluttet 

 Væxt, og allsaa de nævnte Arter som Aldersformer. 



Da ved de 7 ovennævnte Arter Slægten Loligo repræsenteres saavel i alle dens 

 væsentlige Former som i alle dens forskjellige Udbredningsbelter, troer jeg ikke, det kan 

 ansees for ubegrundet at antage, at hos alle dens Arter vil den fjerde venstre Arm (Bug- 

 armen) findes paa en lignende Maade omdannet og i en Del af dens Længde forsynet med 

 Papiller. 



Slægten Sepioteuthi^i bi. staaer i alle dens Forhold saa nær ved Loligo, at den 

 for mange Naturforskere har Nöd med at forsvare sin Ret til at bestaae som egen Slægt; 



*) Gray ojj A/lams, (1er (I. c.) som Aiiloritet for Slægten tillöicr Navnnl Aristoleles , matte vist have lor- 

 glemt, baailc at det er vaiiskeligl, og man kunde næsten sige umuligt, l'orüieblikkct at godtgjöre, hvad 

 Aristoteles mener ved sinTcutliis, og at Linné forlængst har anvendt Slægtsnavnet rcM/Ats paa en Fisk. 



