213 



Loligo, indenfor hvilken selv nyere Malacologer, som Verany og Troschel, vedblive at stille 

 den. Naar D'Orbigni/ gjentagende fremhæver, at hans Fhilonexis- eller Tremoclopus- 

 Slægt fjerner sig væsenlligen fra Octopus, under hvilken dens Arter for vare blevne ind- 

 ordnede, og slutter sig nærmest til Argonauta, saa vise ogsaa de ovennævnte Forplant- 

 ningsforhold dette fuldeligen, og det er i den Henseende ganske interessant at bemærke, 

 at den formentlige Oclopus, hos hvilken Verany havde beskrevet den fuldkomne Hecto- 

 cotylud vikling, viste sig at være en Philonexis eller Tremoctopus, nemlig O. Carence Veran. 

 Finder end saaledes D'OrhignysXnAAeVyna i större Grupper megen Bekræftelse ved de ovenfor 

 beskrevne Forhold, saa turde disse dog indeholde flere Vink om en maaskee naturrigtigere 

 Cegrændsning af enkelte Familier, og dette gjælder navnlig med Hensyn til Slægten Sepias 

 Sammenstilling med Rossia og Sepiola, hvilken ogsaa har forekommet Mange mindre naturlig. 

 De negative Karakterer, der bandt disse tre Slægter sammen ligeoverfor de ovrige Myop- 

 sider, have allerede tabt noget af deres Styrke derved, at Mangelen af Tommer paa Tragten 

 blev erkjendt hos den lille Slægt Loh'o/î« af Loligofamilien. Retten til paa denne Maade, som 

 her er skeet, at anvende den hectocoty liserede Arm som en Maalestok for den naturlige Sammen- 

 stilling af Formerne, ligger i dennes Betydning for den hele Forplantning. Det vilde være 

 utænkeligt, at den forskjellige Optræden af denne Uddannelse snart paa det ene, snart paa det 

 andet Armpar, snart paa höire og snart paa venstre Side, snart i Spidsen af Armen og 

 snart ved Grunden o. s. v. ikke skulde betinge ligesaamange Forskjelligheder i Stedet og 

 Maaden, paa hvilke Sædmasserne anbragtes paa Hunnerne, og forsaavidt som det synes, 

 at Sæden neppe uvilkaarligen eller niechanisk, men ved bevidste Bevægelser udstödes eller 

 udgydes paa Æggene, da endogsaa i selve Befrugtningsmaaden. Hvad en simpel Efter- 

 tanke i den Henseende giver os, bekræftes ogsaa ved Iagttagelserne. Sædmasserne findes 

 virkeligen anbragte paa meget forskjellige Steder og under meget ulige Forhold, noget jeg 

 skal fremstille korteligen i en anden Afhandling, af hvilken jeg her kun skal forudskikke 

 det almindelige Resultat, at Slægterne Sepia, Sepioteuthis og Loligo, aitsaa alle de, 

 der have den venstre Bugarm omdannet, anbringe Sædmasserne paa den indvendige Side 

 af Hunnernes Læber (membrane buccale DOrb.), hvilke derfor ogsaa i dette Oiemed synes 

 særlig udrustede, hvorimod jeg aldrig hos nogen af de andre Decapoder har fundet Sæden 

 heftet til dette Sted, men fundet den paa forskjellige Steder af Kappen eller Indvoldene, 

 hos Ommatostrephes f. Ex. dybt inde i Kappehulen i Ryggens Midllinie. Til Sammenligning 

 med hvad her er meddelt om Sepia og Loligineerne, bor det erindres, at Anatomien af de 

 to mandlige JVaM/«7exemplarer*) har vist en stor Forskjel i Udviklingen af særegne Læbe- 

 dele paa de to Sider af Dyret, medens Lignende ikke findes hos de qvindelige Individer. 



*) C. Van der Hoeven i Tijdscliiift voor de Wis- en Niituurlc. Wetenscliappen. I. Deel. lî<48. S. 67-75. 

 PI. I. Fig. 1-3. 02 Transactions of the Zoological Society, 1^50. p. 21-29, pi. ^, 6, 7, 8. 



