221 



(la Pandehoniel enten har næsten ingen eller kun en meget ubetydelig Andeel i den; 

 livoriniod den, Idetniindste lildcels, synes at maatte forklares af Öjnenes og Folernes 

 betydelige Udvikling, hvilken drager med sig en tilsvarende Udvikling af de disse til- 

 horende Ringe eller den forreste Deel af Cefalolhorax; hvoraf alter fölger, at Munddelene 

 ligesom skydes mere tilbage, ligesom de ogsaa hyppigt rage stærkt frem. Disse to For- 

 hold ere hos ingen Art stærkere udviklede end hos S. teniiiremis (Tab. IV, fig. 11), der 

 synes mig at frembyde en ret kjendelig Overgang lil Slægten Leucifer. Öinenes og 

 Folernes Ringe cre forresten ikke sammensmeltede med Cefalothorax, men danne ret 

 tydeligt en foran dennes forreste Rand liggende Pandeplade (plaque frontale Edw.), næsten 

 ligesom hos Sqiiillce. Sædvanlig har denne Plade Form af en Flalvmaane, men viser sig 

 hos Arterne udviklet i noget forskjellig Grad. ^lilne Edwards har ikke bemærket dette 

 Forhold hos Sergesierne. 



Om Rygskjoldet bliver forst at mærke, al det ligesaalidt paa Siderne bedækker RygsUjuid. 

 Gjellerne, som det fortil skjuler Oinenes Rod. 



Pandehorn savnes hos Slægtens fleste Arter, eller er kun tilstede i Rudiment, Pandcliorn. 

 det vil sige, i Form af en lille Vinkel, der neppe træder frem foran Rygskjoldels forreste 

 Rand, eller naaer Ojncnes Rod (Tab. I, fig. 1, a, Tab. II, fig. 3, a, Tab. III, fig. 5, a). 

 At denne Vinkel imidlertid er Rudimentet af et Pandehorn, fremgaaer ikke blot af Pladsen, 

 den indtager, men ogsaa af den lille Kjöl, der i Fortsættelse af den bagud indtager en 

 lille Strækning af Rygskjoldet, samt finder desuden Bekræftelse deri, at hos nogle af 

 Slægtens Arter et virkeligt, skjondt meget lille, Pandehorn udvikles'}. Hvor det culini- 

 nerer, har det imidlertid kun lidt mere end en Femlcdeel af Rygskjoldets Længde (S. cau- 

 dalus og brachyorrhos). En Sidetorn") findes ofte, men neppe altid, omtrent i Linie 

 med Öinene, noget bag Rygskjoldets forreste Rand (Tab. I, fig. 1, a. Tab. II, fig. 2, a, o. s. v.), 

 og dettes Siderande ere ofle fortil haarbevæbnede. Maaskee fortjene disse Ejendomme- 

 ligheder at tages til Hjelp ved Arlsadskillelsen, forsaavidt de kunne blive nödvendige. 



Öinene udfolde hos denne Slægt en stor Afve.xling i baade Form- og Störreises- Omc. 

 forhold, og afgive et af de fortrinligste Stötlepunkler for Arlsadskillelsen. Medens Læng- 

 den hos en Art indeholdes over alten Gange i Totallængden (S. Frisii), indeholdes den 

 hos en anden neppe 4^ Gange i denne (S. Ririkii). Formen er oftest pære- eller kölle- 

 dannet i forskjellige Modificationer, men nærmer sig stundom til Lighed med en Paddehat, 



') Ilos s. armaliis (tab. III, U^, 6, a), S. cnrmitus (tab. II, fig. 2, a & b), S. corniculum (tab. III, fig. 4, 

 a & b), S. (i/icylops (tab. III, Wg. S, a & b), S. cauilnlus (tab. V, fis- ' Jj s) o^ S.brachijorrhns (tab.V, 

 fig. 13, a & b). Det er altsaa ikke langt Ira llahdelcn af ile lier beskrevne .\iler, et Panileboni kan 

 tillægges. 



'-') Ved Udvikling al et stôirc Antal Sinaatoinc udmærker sig til Excnipel S. serrulaliis (tab. V, lig. 12, a). 



