222 



og hos en Art viser sig een ganske eiendommelig Vinkelform, idet rfen langslrakle og sniale 

 Öiekugle — eller rettere : forreste Del — danner ligesom en Albue med Stilken (S. ancy- 

 lops, tab. III, fig. 8, b). Men med Hensyn til Artsadskillelsen niaa fastholdes, at Öiets 

 BeskalTenhed idetmindste hos nogle Arter er nogen Afve.xling underkastet; jeg har nemlig 

 hos den nysnævnte S. ancylops fundet Længdeforhoidet temmelig forskjelligt, dog uden 

 noget bestemt Forhold til Dyrets Alder; ligeledes har jeg fundet Vinkelens Krumning 

 varierende hos samme Art. Hos et meget gammelt eller rettere meget stort Exemplar af 

 S. Frisii vare Öinene meget tykkere ('"en ikke længere) end hos unge Exemplarer, og 

 Kuglen langt stærkere adskilt fra Stilken. i) lovrigt kan her gjenlages, hvad allerede er 

 bemærket, at den Deel af Cefalothorax, til hvilken Öinene ere fæstede, træder lidt frem 

 foran Rygskjoldets forreste Rand i Form af en Halvmaane, og at altsaa Öinenes Rod er 

 ubedækket. 

 Ovcisic De övei-sie Folere, som ere lilhcftede lige under Öinene, synes, naar de ere 



"'^"^'fuldstændigt bevarede, i Længde omtrent at stemme med Dyrets Totallængde (hos nogle 

 Arter har jeg fundet dem ganske ubetydeligt længere end Totallængden , hos andre lidt 

 kortere, hoist en Syvendedeel-). Skaftet indeholdes sædvanligt tre til 3> Gange i Svobens 

 Længde; i Totallængden hyppigst omtrent fire Gange, sjeldnere fem Gange, hos een Art 

 (S. obesus) endog syv Gange; hos S. &/-ac/iî/o/T/«oshar jeg derimod fundet det noget længere end 

 Svöben. Hvad dets Forhold til Rygskjoldet angaaer, da staaer det oftest ikke ret meget 

 tilbage for delte i Længde, ja er hos to Arter dS. Rinkii og serrulatus') endog af lige 

 Længde med det-''); men paa den anden Side giveS der dog ogsaa Arter, hos hvilke 

 Rygskjoldet er næsten dobbelt saa langt, eller endog mere end dobbelt saa langt som de 

 overste Foleres Skaft. Det bestaaer af de sædvanlige tre Led, og giver ved disses 

 forskjellige Form og afvexlende Længdeforhold værdifulde liidrag til Artsadskillelsen: 



') Milne Edwards angiver (Ann. d. se. nat I. c), at Oienstilkencs Længde vexler efter Kjnnnene. Da 

 denne Haasliind ikLe jrjcntages i Hist. nat. d. Crust., tor man maasUec formode, at Forfatteren selv 

 har forladt den. Men jeg holder det dog ilikc for overdödigt, udlrykUcligt at udhæve, at jeg ikke 

 hos de af mig undcrsôgte Arter har fundet Noget, der kunde tjene til Bekræftelse for den. 



'-) M. Edwai-ds's An«;\\c\sc, at de overste Folere ere overordentligt lange, flere Gange större end l'olal- 

 længden, omirent af lige Længde med de nederste Folere, lader sig ikke anvende paa de af mig 

 undersögtc Arter, og hans S. atlanlicus adskiller sig saaicdes ved delte Forhold ret paafaldendc. 

 Ganske i Modsætning til denne staaer en senere af mig adskilt Art, S. brachyorrhos, hos hvilken disse 

 Redskaber, skjondt, som det synes, aldeles ubeskadigede, ikke naac Halvdelen af Totallængden. 



3) Hos eet Exemplar af S. serntlalus var endog de overste Fuleres Skaft ikke ubetydeligt længere end 

 Rygskjoldet. 



-•) Stundom slöder man dog paa et Individ, hvor l^eddenes Antal synes at foröges derved, at et eller 

 andel af disse mere eller mindre lydeligt deler sig i to (Tab. I, fig. I, c fremstiller et saadant Forhold 

 af det sidste Led). Hvorledes denne Uregelmæssighed, som endnu hyppigere hos nærværende Slægt 

 viser sig med Hensyn til Fodparrene, skal forklares, itiaa jeg lade uafgjort. 



