226 



Underlæben (Tab. I, fig. i, i) er dybt klöflel lil to afrundede Flige; dens forreste 

 Ende har Hornfarve, sjeldtiere ligesom Kindbakkerne en smuk Purpurfarve. 

 Ivjæl.croddcnio. Forste Par Kjæbefodder (Tab. I, fig. 1, k; Tab. III, fig. 7, d; o. s.v.) har den indre Deel 



eller Kjæbedelen stærkt udviklet, treleddet; Palpens inderste Green ligek'des stærkt ud- 

 viklet, længere end den yderste, indtil fire- eller fenileddet; den yderste Green savner den 

 tyndere Endedeel. Soöben endelig er lille, noget konisk eller sukkertopdannet, I Störreise 

 slemmer delte Par Kjæbefodder gjerne med andet Kjæbepar, eller er vel endog lidt kor- 

 tere Chun hos een Art — S. corniculum — har jeg fundet det ubetydeligt længere). 



Andel Par Kjæbefodder (Tab. I, fig. \, I; Tab. II, fig. 2, e, fig. 3, c'; Tab. III, 

 fig. 7, e) er noget foddannet, og udviklet til en ret betydelig Störreise. Det er nemlig 

 omtrent tre Gange saa langt som forste Kjæbepar, og indeholdes gjerne mellem fire og 

 fem Gange i Totallængden, ja er hos adskillige Arter endog slörre end en Fjerdedeel af 

 Totallængden ') , medens det kun hos en eneste Art — S. obesus — indeholdes omtrent 

 sex Gange i denne. Det beslaaer kun af een langstrakt, smal, fladtrykket Green, uden 

 noget Spor lil Famler eller Svobe, og sammensætles af sex Led, hvilke omtrent paa 

 Midten ere bojede sammen til en spids Vinkel (tre Led i hvert af Vinkelens Been). De 

 tre sidste Led have gjerne den Side, de vende indad (egentlig den ydre Side, som kun 

 paa Grund af den nysomlalte Vinkelböining bliver til den indrej, saa tæt væbnet med 

 stive, torneagtigc Borster, al de tilsammen danne en stærk Karde eller Sirigle.-} Saavel 

 denne Form som VinkelböjniHgen viser, at andet Par Kjæbefodder virkeligt endnu er en 

 Munddeel og staaer i Ernæringens Tjeneste (ikke i Bevægelsens). Det er egentlig kun 

 Længdeudviklingen, som udmærker det, og giver det nogen Fodlighed, og denne beroer 

 ■ især paa Störreisen af fjerde og femte Led. — Naar Udmaalingerne af Leddenes Længile- 

 forhold hos alle de nedenfor beskrevne Arier sammenstilles, udgaaer deraf folgende Resul- 

 tater: 1) at de fire mellemste Led eller andet, tredie, fjerde og femte ere de længste 

 Led og indbyrdes i Reglen lige lange, eller dog omirent lige lange; 2) at imidlertid fjerde og 

 femte Led hyppigt nok ore lidt kortere end andet og tredie Led, hvorimod det omvendte 

 Forhold kun höjst sjcldent iagttages; 3) at forste Led er meget kortere end de fire mel- 

 lemste, i Regelen to til tre Gange (kun hos een Art fire Gange, og hos een Art lidt 

 mindre end to Gange); 4) at sjette Led aldrig er længere end forste, hos sex Arter af 

 lige Længde med dette, hos fire Arter kortere (hos een Art har det kun dettes halve 

 Længde, hvilket er dels Minimum). 



') Ilos S.'caudatus udgjiir det eiido;T onilicnt cii Trcdiedecl iif Toliillæiiijdcn. 



-) Denne Karde omtales ililie af Milne Edwards og iidtijkkes heller ikke i hans Alliildiiinff , hvorvel det 

 er den, hvorved hos de fleste Arter dette Par l.emnier især charakteriscres som Munddele. i\lrn der 

 pives dog ogsaa Arter, hvad de folgende Beskrivelser ville oplyse, hos hvilke dette Korhold er svagt 

 udtrykt, ja mere eller mindre fulditændigt forsvinder. 



