229 



Bagkroppen (denne regnet til Spidsen af det mellemste Halevedhæng) udgjor oftest om- 

 trent to Trediedcle af Totallængden, men flucluerer mellem næsten £ og | af denne. 

 Rygdaden er som oflest glat eller uden Torne, men hvor saadanne forekomme, enlen som 

 Medianforlængelser af Ringenes bageste Rand (hos S. Rinkii, Tab. IF, fig. 3, a), eller som 

 Udviklinger fra Midten af selve Rygfladen (hos S. arinatus, Tab. III, fig. 6, a), eller, hvad 

 langt sjehfficre er Tilfældet, udgaae fra Kingenes Sider (kun hos S. brachyorrkos, Tab. V, 

 fig. 13, a), afgive de Arlsskjelnemærker, der höre til de lettestopfattelige og vistnok ogsaa 

 kunne henregnes til de sikkreste, om end nogen individuel Afvexling kan vise sig i delte 

 Forhold. Bagkroppens sjelte, som ovenfor bemærket, meget stærkt sammentrykkede og 

 derfor gjerne meget brede Ring er tillige den længste; og jeg holder det for ikke uhen- 

 sigtsmæssigt at benytte Forholdet af dens Længde lil Totallængden, til nogle af de fore- 

 gaaende Ringe og til det mellemste Halevedhæng ved Artsadskillelsen, ligesom ogsaa det 

 indbyrdes Forhold mellem dens Længde og Brede kan afgive nogen Vejledning. 



Om Bug- eller Svömmefödderne kan i Almindelighed bemærkes , at de vise en linsfûtlilciiic. 

 betydelig Udvikling, medens deres Beskaffenhed omtrent er den regelmæssige, kun med 

 Undtagelse af, at forste Par blot er forsynet med en enkelt Svörnmeaare. De fire forste 

 Par ere oftest næsten af lige Længde, dog saaledes, at mange smaa Modificalioner eller 

 Afvexlinger i deres indbyrdes Længdeforhold finde Sted; det femte Par er derimod allid 

 kjendeligt kortere end de foregaaende. Længdeforholdet af de mest udviklede Bugfodder 

 lil Totallængden er hos de fleste Arter som 1 til 4 eller som 1 lil 5, men der gives 

 ogsaa Arter, hvor Forholdet er som 1 til 3, og hos 5. Rinkii, den Art, hos hvilken disse 

 Redskaber ere stærkest uddannede, endog som 1 lil 2|. Men paa den anden Side er der 

 een Art, hvor Forholdet synes at kunne sælles som 1 til 7, og hvor disse Dele allsaa erc 

 nedsunkne til et Minimum.') Det lemle Par Bugfodder indeholdes hyppigst fem til sex 

 Gange i Tolallængden; dog hos S. Rinkii neppe 3^ Gange, hos S. caudatus derimod 10 

 Gange (hos S. armatus 8 Gange). 



Halevedhængene (eller syvende Bugring og sjette Par Buglemmer i Forening) have llaic- 



vcdhïciiffcnc. 

 vel i det Væsentlige den hos Reierne almindelige Beskafl['enhed, men frembyde imidlertid 



enkelte mindre Eiendommeligheder, og ere desuden af Interesse ved de værdifulde Biilrag, 



de kunne yde til Arternes Adskillelse. Det mellemste Halevedhæng er altid kortere end 



de yderste, dog i temmelig forskjellig Grad: i Almindelighed kan Forholdet sælles som 2 



*) Dette gjæltlcr S. caudatus. Dog hos mit eneste Exempliir savnedes forste og andet Par Bugfodder, og 

 Resultatet er opnaaet ved tredie og Ijerde l'ar, under Forudsætning af, at disses l.ængdc ikke slaaer 

 betydeligt tilbage for de to forstes; men Resultatet bliver imidlertid dog derved noget mindre sikkert. 

 Forresten kan niierkcs, at da S. caudatus upaatvivleligt, naar den bliver bedre beUjendt, niaa opstdles 

 som Typus for en ny Slægt, vil saaledes denne tilsyneladende Afvigelse indenfor Grændserue af 

 Slægten Sergestes forsvinde. 



