230 



til 3 eller som 3 lil 4; men der gives ogsaa Arter, hvor Forskjellcn i Længdeforholdet 

 er meget ubetydelig (hos S. cormitus til Ex. omtrent som H til 12), medens den hos 

 andre voxer til næsten det Dobbe'.te (hos S. serrulatus er den som 13 til 25); ja een Art 

 frembyder endog det aldeles uregelmæssige Forhold, at det mellemste Halevedhængs Længde 

 indeholdes tre Gange i de yderstes (_S. brachyorrhos). Tarmen trænger mere end almin- 

 deligt langt ind i det mellemste Halevedhæng, og frembringer, hvor Gadboret paa Under- 

 fladen aabner sig (gjerne omtrent i Enden af den forste Trediedeel af Vedhængels Længde), 

 en stærk Svulst, samt tilsvarende, mere eller mindre fremtrædende, Udvidelser af Sideran- 

 dene.') Bag disse Udvidelser ere Randene i Regelen tæt besalte med lange Fjerbörsler. 

 Den bageste tilspidsede Ende af Vedhænget er sædvanligt væbnet med meget smaa Hjörne- 

 torne, egentlig kun fremtrædende Vinkler (Tab. I, fig. 1, u'), der kun ganske undtagclsesviis 

 antage en betydeligere Udvikling. De yderste Halevedhængs Roddeel er altid meget kort; 

 den indre Aarc kortere end den ydre, mere eller mindre langstrakt, smal, tilspidset, langs 

 begge Rande altid tæt væbnet med lange Fjerbörsler (Tab. I, fig. 1, v — x). Hvad den 

 stöire og bredere ydre Aare angaaer, da bliver ved denne især at mærke, om en Torn 

 er lilstæde paa den ydre Rand, eller om denne savnes; hvilket sidste dog kun er Tilfældet 

 hos tre af de undersögte Arler(S. Edwardsii, Tab. IV, fig. 9, k— æ, S. oculaius. Tab. 111, 

 fig. 5, f; S- braccliyorrhos. Tab. V, fig. 13, b); dernæst om denne Torn er anbragt nærmest 

 Vedhængets Rod (S. cornicu/wm Tab. IH, fig. 4, a , S. armatus Tab. 111, fig.^6, e og S. pcdatus') 

 eller nærmest dels Ende, hvilket er Tilfaddel hos alle de övrige Arter, og altsaa bliver at 

 betragte som det regelmæssige Forhold. I Forbindelse med Tornens TilstedevæM'else og 

 Stilling staaer Pladens Form og tillige dens Bevæbning med Fjerbörsler, idet disse hos de 

 Arter, som besidde en Torn, aldrig fremtræde for bag denne. Da alle disse Forhold 

 gjennem Slægten afvexle hyppigt, indenfor samme Arts Udstrækning derimod synes aldeles 

 constante, finder jeg dem meget brugbare ved Arternes Adskillelse. 

 Gjællcinp. Gjællernes Forhold hos nærværende Slægt tiltrækker sig i flere Henseender Op- 



ma^ksomhed. Ovenfor er allerede fremhævet, at Rygskjoldet er for lidet udviklet mod 

 Siderne eller for smalt lil at bedække Gjællerne, hvorfor disse fremtræde frit ovenfor 

 Föddernes Rod, og en GjæUehuh kan altsaa ikke siges at være tilstede.-) Een Gjælle- 



^) Hos S. Frisii til Ex. cie disse Udvidelser meget tydelige (Tab. I, fig. I, u-x), medens de deiiinod 

 lios S. Rinkii (Tab. II, fig. .S, g) blive lidet mærkelige. 



-) MUiie-Edwards bcgiændser Slomapoderne som Kræbsdjr „dépourvus de binrnhics ihoraciqnes logées 

 dans des cavités inlcricurcs (Ili.st. d. Ciust. II, 441)". lUUe at lalc om, at det allciede seer misligt 

 ud nicd en Orden, som Uiin sammenholdes ved en neffiiliv t'haraliteor, kommer endnu hertil, at(jjællc- 

 hidcrne hus ikke laa til'odude Kia-bsdyr blive mere eller mindre ufuldkomne, livür\cd liluirrmclse til 

 det hos Slægten Thijsanopoda stedfindende Forhold bcvirkes. Saaicdcs erc hus .Slægterne Aljiheus, 

 HippoJyle, Sicuopsus o. s. i', (ijællerne for en Deel ubedækkede, ogbcskyllcs altsaa uiniddclliart af det 

 omgivende Hav, 



